Obsah:

1.	ÚVOD	5
2.	ZKRÁCENÉ PŘÍPRAVNÉ ŘÍZENÍ V TEORII	8
2.1.	Postup před zahájením trestního stíhání	9
2.2.	Základní předpoklady pro konání zkráceného přípravného řízení	12
2.3.	Provádění úkonů zkráceného přípravného řízení	16
2.4.	Neodkladné a neopakovatelné úkony	17
2.4.1.	Zadržení osoby podezřelé	18
2.4.2.	Povinnost k vydání věci	22
2.4.3.	Odnětí věci	23
2.4.4.	Vrácení věci	24
2.4.5.	Účel ohledání a protokol o něm, prohlídka těla a jiné podobné úkony	25
2.5.	Způsoby ukončení zkráceného přípravného řízení	28
2.6.	Odložení nebo jiné vyřízení věci ve ZPŘ	29
2.7.	Návrh na potrestání	31
2.8.	Zadržení podezřelého	32
2.9.	Překážky v konání zkráceného přípravného řízení	33
2.10.	Podmínečné odložení podání návrhu na potrestání	33
2.11.	Shrnutí dosavadních poznatků	36
3.	ZKRÁCENÉ PŘÍPRAVNÉ ŘÍZENÍ V PRAXI	38
3.1.	Vývoj kriminality a ZPŘ v České republice	38
3.2.	Vývoj kriminality ZPŘ ve městě Příbram	41
3.3.	Vývoj ZPŘ v roce 2002	42
3.4.	Vývoj ZPŘ v roce 2003	44
3.5.	Vývoj ZPŘ v roce 2004	45
3.6.	Vývoj ZPŘ v roce 2005	47
3.7.	Vývoj ZPŘ v roce 2006	49
3.8.	Shrnutí a analýza zjištěných poznatků	50
4.	ZÁVĚR	51
5.	SEZNAM ZKRATEK	53
6.	SEZNAM LITERATURY	54
7.	SEZNAM PŘÍLOH	56
8.	PŘÍLOHY	57

1.	ÚVOD
	Trestní řízení	je zákonem upravený postup orgánů činných v trestním řízení, popř. i jiných osob zúčastněných na trestním řízení, jehož úkolem je náležitě zjistit,       zda byl trestný čin spáchán, a je-li tomu tak, zjistit jeho pachatele a uložit mu podle trestního zákona sankci, učiněné rozhodnutí vykonat, popř. jeho výkon zařídit, dále působit k upevňování zákonnosti, k předcházení a zamezování trestné činnosti               a k výchově občanů.
	
	Zkrácené přípravné řízení bylo zavedeno tzv. velkou novelou trestního řádu, zákonem č. 265/2001 Sb., jako nový institut za účelem zrychlení a zlevnění trestního řízení, a to u méně závažných trestných činů, zejména za účelem zrychlení trestního řízení, resp. urychlení předsoudního stadia a rychlý převod věcí do stadia řízení před soudem s účinností od 1. 1. 2002. Takto je ostatně tato novelizace trestního řádu argumentována i v odůvodňující zprávě, přičemž je zejména poukazováno na nárůst kriminality, zatíženost policejních orgánů a soudů, čímž dochází k prodlužování trestního řízení, a tím samozřejmě i k jeho prodražování. Rovněž došlo k odbourání rozdílnosti přípravného řízení mezi fází řízení před policejním orgánem a řízením před vyšetřovatelem. Tím se odstranila jistá duplicita úkonů prováděných těmito orgány v přípravném řízení, nedošlo však ke zrušení funkcí vyšetřovatelů, ale ke spojení úřadů vyšetřování s kriminální policií do jedné služby kriminální policie a vyšetřování. Státní zástupci touto novelou získávají v přípravném řízení větší pravomoci i odpovědnost než před novelizací, a jsou proto někdy označováni termínem „páni přípravného řízení“. Cílem zavedení této formy přípravného řízení má být u méně závažných skutků omezit dokazování na minimum a dosáhnout rychlého policejního šetření. 

	Zavedením zkráceného přípravného řízení není prioritně zlevnění a zrychlení trestního řízení za každou cenu, ale „fair“ proces s pachateli trestných činů, u kterých není nutné vést složité dokazování: viz. základní předpoklady pro konání zkráceného přípravného řízení. „Existence řádného procesu je nevyhnutelnou podmínkou existence demokratického právního státu. Tak jako fungování demokracie je „dražší“ než fungování totalitního systému, je soudnictví demokratického právního státu, respektující spravedlivý proces, vždy dražší než systémy, kde tento princip absentuje, či není uznáván.“ Označení „zkrácené přípravné řízení“ tedy neznamená, že se jedná                    o výrazně zjednodušená pravidla přípravného řízení, ale slovo „zkrácené“ je použito       ve významu výrazného časového zkrácení lhůty pro vyhledání a zajištění důkazů; více viz. lhůty pro zkrácené přípravné řízení. Celá úprava tohoto řízení je spíše koncipována s ohledem na zachování všech práv podezřelého podle Listiny základních práv a svobod, přičemž byla zachována zásada co nejrychlejšího projednání věci. V duchu tohoto požadavku tedy vznikala uvedená novela, která si kladla za cíl rozhýbat stereotypní přístup policie, státních zástupců a obecně všech orgánů činných v trestním řízení, které mnohdy zbytečně zdvojovaly svoji činnost v přípravném řízení. Tím docházelo k výraznému zpomalení přípravného řízení, přičemž státní zástupce v tomto systému nemohl úspěšně vykonávat svoji pravomoc, neboť mu v tom bránily byrokratické překážky a jistá složitě definovatelná řevnivost mezi jednotlivými složkami policie,  která pravděpodobně pramenila z neochoty věc v určitém procesním stadiu převzít. Zavedení institutu zkráceného přípravného řízení výrazně posílilo pravomoci policejního orgánu na základních útvarech policie, tedy na místních a obvodních odděleních policie, neboť tento specifický druh řízení provádějí plně ve „své režii“ a ve spolupráci právě se státním zástupcem, což je výrazná změna oproti běžnému přípravnému řízení, jak ho obvykle konají základní útvary. 

	Otázka, která se zde ovšem nabízí a souvisí s dalšími úkoly (§ 2 odst. 1 až 4, zákona o PČR), které plní policie, zní: Jsou základní útvary dostatečně personálně           a technicky vybavené, aby zcela samostatně zvládly úkoly, které mají v tomto úseku trestního řízení vykonávat, a jak aktivně se podílejí státní zástupci na tomto druhu řízení, resp. jsou z jejich strany využity všechny procesní nástroje? V rámci této práce se primárně pokusím odpovědět na otázku, zda-li Zkrácené přípravné řízení, jako nový institut zavedený do trestního řádu, plní svůj účel a zefektivňuje přípravné řízení. V teoretické části se rovněž pokusím vysvětlit základní právní předpoklady pro úspěšné konání zkráceného přípravného řízení a poté se v druhé části práce pokusím analyzovat aplikaci tohoto institutu v rámci praxe základního útvaru Policie České republiky, Okresního ředitelství Příbram, resp. u Obvodního oddělení Příbram, kde jsem byl služebně zařazen do 31. 12. 2006 a v mnoha případech jsem zkrácená přípravná řízení konal, zejména v rámci výkonu dozorčí služby.

2.	ZKRÁCENÉ PŘÍPRAVNÉ ŘÍZENÍ V TEORII
	Vlastní úprava je v trestním řádu zakotvena v hlavě desáté (zahájení trestního stíhání, další postup v něm a zkrácené přípravné řízení) v sedmém oddílu (Zkrácené přípravné řízení). Jedná se o samostatný oddíl, který se neodvolává na subsidiaritu obsaženou v obecných zásadách vedení přípravného řízení, ale o samostatnou speciální úpravu. Zkrácené přípravné řízení musí být skončeno nejpozději do dvou týdnů ode dne, kdy policejní orgán obdržel trestní oznámení nebo jiný podnět k trestnímu stíhání, přičemž tuto lhůtu lze prodloužit nejvýše o deset dnů [§ 179b odst. 4, § 179f odst. 2 písm. a) trestního řádu]. Cílem zkráceného přípravného řízení je co možné nejrychlejší postavení obžalovaného před soud, který ve věci rozhodne. Koncepce zkráceného přípravného řízení spočívá v samotném řízení, resp. v dokazování až před soudem.

	Jak již bylo naznačeno, trestní řád po novele upravuje celkem tři formy předsoudního stadia řízení:
-	standardní přípravné řízení;
-	rozšířené přípravné řízení;
-	zkrácené přípravné řízení.

Podle současného znění trestního řádu rozeznáváme tato stadia trestního řízení:

-	přípravné řízení, jehož cílem je zjistit, zda byl spáchán trestný čin,                   příp. zajistit a shromáždit důkazy ve prospěch či neprospěch konkrétní osoby obviněného (podezřelého), a jež je do té míry odůvodněno, aby byla podána žaloba (návrh na potrestání) a věc odevzdána soudu.
-	předběžné projednání obžaloby je prováděno, aby nedocházelo k neodůvodněnému projednávání obžaloby ve veřejném hlavním líčení. Tím chrání obviněného, který mohl být zkrácen závažným způsobem  na svých právech v přípravném řízení nebo v jehož případě nebyly v potřebném rozsahu objasněny skutkové okolnosti pro právní posouzení zažalovaného skutku,  a tehdy soud vrátí státnímu zástupci věc k dalšímu došetření podle ustanovení  § 186 trestního řádu. Zjednodušeně řečeno, při předběžném projednání obžaloby se zkoumá odůvodněnost obžaloby a správnost provedeného přípravného řízení.
-	hlavní líčení je nejdůležitějším stadiem trestního řízení, ve kterém                       se uplatňují všechny zásady trestního řízení uvedené v ustanoveních                  § 2 trestního řádu a v jejichž duchu soud přezkoumává obvinění obsažené v obžalobě (návrhu na potrestání) a provádí důkazy. Hlavní líčení končí zpravidla rozsudkem, ve kterém se obžalovaný uznává vinným,                         či se obžaloby zprošťuje. Existují i jiné formy ukončení hlavního líčení,                např. zastavení trestního stíhání, přerušení trestního stíhání nebo postoupení věci, podmínečné zastavení trestního stíhání, schválení narovnání apod.
-	opravné řízení má za úkol na základě řádných nebo mimořádných opravných prostředků, které jsou uplatněny v zákonné lhůtě, přezkoumat rozhodnutí předchozího řízení i rozhodnutí orgánu prvního stupně.
-	vykonávací řízení je aplikováno tehdy, pokud je obsaženo ve výroku pravomocného rozhodnutí a je třeba jej vykonat.

2.1.	Postup před zahájením trestního stíhání

	V § 12 odst. 10 trestního řádu je uvedeno, že trestním řízením se rozumí řízení podle tohoto zákona, trestním stíháním pak úsek řízení podle tohoto zákona od sepsání záznamu o zahájení úkonů trestního řízení nebo provedení neodkladných                                 a neopakovatelných úkonů, které mu bezprostředně předcházejí, a nebyly-li tyto úkony provedeny, od zahájení trestního stíhání do podání obžaloby, postoupení věci jinému orgánu nebo zastavení trestního stíhání anebo do rozhodnutí či vzniku jiné skutečnosti, jež mají účinky zastavení trestního stíhání před podáním obžaloby, zahrnující objasňování a prověřování skutečností nasvědčujících tomu, že byl spáchán trestný čin, a vyšetřování. 

Přípravné řízení tedy může být zahájeno třemi způsoby:
-	sepsáním záznamu o zahájení úkonů trestního řízení
-	provedením prvního neodkladného či neopakovatelného úkonu
-	zahájením trestního stíhání

	Podle § 158 odst. 3 trestního řádu, o zahájení úkonů trestního řízení k objasnění a prověření skutečností důvodně nasvědčujících tomu, že byl spáchán trestný čin, sepíše policejní orgán neprodleně záznam, ve kterém uvede skutkové okolnosti, pro které řízení zahajuje, a způsob, jakým se o nich dozvěděl. Opis záznamu zašle do 48 hodin  od zahájení trestního řízení státnímu zástupci; viz. příloha č. I. Hrozí-li nebezpečí                  z prodlení, policejní orgán záznam sepíše po provedení potřebných neodkladných                  a neopakovatelných úkonů. K objasnění a prověření skutečností důvodně nasvědčujících tomu, že byl spáchán trestný čin, opatřuje policejní orgán potřebné podklady a nezbytná vysvětlení a zajišťuje stopy trestného činu. Po novele trestního řádu již není přípravné řízení diferencováno na fázi řízení před policejním orgánem a před vyšetřovatelem, čímž se zamezuje duplicitnímu provádění  jejich úkonů. Do přípravného řízení není zahrnována neformální fáze, která ještě není trestním řízením podle trestního řádu a která je již upravena v ustanovení § 158 odst. 1 trestního řádu. Jedná se o policejní šetření, kdy na základě vlastních poznatků či trestních oznámení,                 ale i podnětů jiných osob a orgánů, na jejichž podkladě lze učinit závěr o podezření               ze spáchání trestného činu, činí policejní orgány potřebné úkony a opatření k odhalení skutečností nasvědčujících tomu, že byl spáchán trestný čin, a směřujících ke zjištění jeho pachatele. Povinností policejních orgánů je rovněž činit taková nezbytná opatření,            jež vedou k předcházení trestné činnosti. Policejní orgány a státní zastupitelství jsou povinni přijímat trestní oznámení podle ustanovení § 158 odst. 2 trestního řádu, přičemž musí oznamovatele poučit o odpovědnosti za vědomě nepravdivé údaje, a pokud             o to oznamovatel požádá, do 1 měsíce ho vyrozumět o učiněných opatřeních. V rámci těchto šetření je policejní orgán oprávněn podle ustanovení § 158 odst. 3, písm.:
a)	vyžadovat vysvětlení od fyzických a právnických osob a státních orgánů;
b)	vyžadovat odborné vyjádření od příslušných orgánů, a je-li toho                         pro posouzení věci třeba, též znalecké posudky;
c)	obstarávat potřebné podklady, zejména spisy a jiné písemné materiály;
d)	provádět ohledání věci a místa činu;
e)	vyžadovat za podmínek uvedených v § 114 provedení zkoušky krve                 nebo jiného podobného úkonu, včetně odběru potřebného biologického materiálu;
f)	pořizovat zvukové a obrazové záznamy osob, snímat daktyloskopické otisky, provádět prohlídku těla a jeho zevní měření, a to osobou téhož pohlaví nebo lékařem, jestliže je to nutné ke zjištění totožnosti osoby nebo ke zjištění                  a zachycení stop nebo následků činu;
g)	za podmínek stanovených v § 76 zadržet podezřelou osobu;
h)	za podmínek stanovených v § 78 až 81 činit rozhodnutí a opatření v těchto ustanoveních naznačená;
i)	způsobem uvedeným v hlavě čtvrté provádět neodkladné nebo neopakovatelné úkony, pokud podle tohoto zákona jejich provedení nepatří do výlučné pravomoci jiného orgánu činného v trestním řízení.

	Vyžadování vysvětlení je jedním z nejpoužívanějších postupů policejního orgánu v rámci přípravného řízení, neboť formou pohovoru osoby odpovídají na dotazy policejních orgánů, o čemž je poté sepsán úřední záznam. Ten následně slouží procesním stranám ke zvážení návrhu, aby osoba byla později vyslechnuta jako svědek. Úřední záznam, ať v jeho formální (§158 odst. 5 trestního řádu), či neformální [§158 odst. 3 písm. a) trestního řádu] podobě nelze s odvoláním   na ustanovení § 158 odst. 5 trestního řádu použít jako důkaz v řízení před soudem, s výjimkou dvou případů, které se vztahují k problematice zkráceného přípravného řízení a trestní řád je připouští:

1)	při hlavním líčení ve zjednodušeném řízení podle ustanovení                                     § 314d odst. 2 trestního řádu samosoudce vyslechne podezřelého, protokol                      o výslechu podezřelého (§ 179b odst. 3 trestního řádu) se přečte jen tehdy,                     když se jedná:
-	v nepřítomnosti obžalovaného, 
-	když obžalovaný odepře vypovídat anebo 
-	když se objeví podstatné rozpory mezi jeho dřívější výpovědí a jeho údaji při hlavním líčení a byl-li výslech proveden po sdělení podezření, přičemž je třeba podezřelého na tuto skutečnost upozornit a dotázat se ho na její příčinu. Poté může rozhodnout o upuštění od dokazování těch skutečností, které státní zástupce a podezřelý označili za nesporné a s ohledem na ostatní zjištěné skutečnosti není závažného důvodu o těchto prohlášeních pochybovat. Se souhlasem státního zástupce a podezřelého může přečíst i úřední záznamy o vysvětlení osob a o provedení dalších úkonů (§ 158 odst. 3 a 5 trestního řádu);
2)	samosoudce může bez projednání věci v hlavním líčení vydat trestní příkaz podle ustanovení § 314e odst. 1 trestního řádu, jestliže skutkový stav je spolehlivě prokázán opatřenými důkazy, a to i ve zjednodušeném řízení konaném                           po zkráceném přípravném řízení.

	Postup před zahájením trestního stíhání nám analogicky vymezuje postup před sdělením obvinění ve zkráceném přípravném řízení. Znalost těchto postupů                           je nezbytným předpokladem pro úspěšné konání zkráceného přípravného řízení, neboť již v této fázi je potřebné rozlišit „nový procesní subjekt“, za něhož je považován podezřelý. V trestním řízení se setkáváme s pojmem „zadržený podezřelý“, v tomto případě však nezáleží na existenci či míře podezření, ale na faktu zadržení. Podle § 179b odst. 3 trestního řádu se „podezřelým“ ve zkráceném trestním řízení stává někdo okamžikem zahájení výslechu, při kterém mu musí být sděleno, z jakého skutku je podezřelý. Tímto okamžikem má podezřelý stejná práva jako obviněný, včetně práva radit se s obhájcem bez přítomnosti třetí osoby.

2.2.	Základní předpoklady pro konání zkráceného přípravného řízení

	Pro konání zkráceného přípravného řízení je v trestním řádu v ustanovení § 179a stanovena základní podmínka, kde je uvedeno, že zkrácené přípravné řízení se koná o trestných činech, o nichž přísluší konat řízení v prvním stupni okresnímu soudu a na které zákon stanoví trest odnětí svobody, jehož horní hranice nepřevyšuje tři léta, jestliže:
	a) podezřelý byl přistižen při činu nebo bezprostředně poté, nebo
	b) v průběhu prověřování trestního oznámení nebo jiného podnětu k trestnímu stíhání byly zjištěny skutečnosti jinak odůvodňující zahájení trestního stíhání,                   a lze očekávat, že podezřelého bude možné ve lhůtě uvedené v § 179b odst. 4 trestního řádu, tj. do dvou týdnů, postavit před soud. Příslušnost orgánů činných v trestním řízení vyplývá z ustanovení § 16 trestního řádu, kde je uvedeno, že řízení v prvním stupni koná, jestliže tento zákon nestanoví jinak, okresní soud. Zkrácené přípravné řízení je možné zásadně konat jen tehdy, byl-li pachatel trestného činu zjištěn vzápětí                   po spáchání trestného činu a pokud zkrácené přípravné řízení lze ukončit podáním návrhu na potrestání (popřípadě některým z dalších zákonem předpokládaných způsobů podle § 159a (odložení nebo jiné vyřízení věci) nebo státním zástupcem podle                      § 179c odst. 2 trestního řádu, nebude-li uplatněn postup podle § 179e věty za středníkem nebo § 179f odst. 2 písm. b) či c) trestního řádu (vazba, trestní stíhání, standardní přípravné řízení), a to ve lhůtě nejpozději do dvou týdnů ode dne, kdy policejní orgán v této věci obdržel trestní oznámení nebo jiný podnět k trestnímu stíhání; tuto lhůtu lze za podmínek § 179f odst. 2 písm. a) trestního řádu prodloužit nejvýše o deset dnů. 

	Přistižení podezřelého při činu je dopadením pachatele přímo při spáchání trestného činu, a to orgány činnými v trestním řízení nebo kteroukoliv jinou osobou, např. bezpečnostní agenturou, obsluhou prodejny, poškozeným apod. Např. pachatel              je zadržen bezpečnostní agenturou v obchodě, když prochází pokladním prostorem, aniž by zaplatil za zboží, které ukrývá v batohu, pod oděvem aj.                                               [§ 247 odst. 1 písm. a) trestního zákona], a, u těchto případů často v souběhu s ustanovením § 247 odst. 1 písm. e) trestního zákona, nebo pokud je pachatel např. přistižen hlídkou policie ČR, která vykonává dozor nad plynulostí a bezpečnostní silničního provozu, při řízení vozidla, ačkoliv není držitelem příslušného řidičského                       (§ 180d trestního zákona), v praxi často také v souběhu s trestným činem ohrožení               pod vlivem návykové látky (§ 201 trestního zákona), neboť pachatel je pod vlivem alkoholu či jiné návykové látky. 

	Podezřelý byl přistižen bezprostředně po spáchání trestného činu znamená,              že pachatel je zachycen, zastižen, případně zadržen při útěku nebo odchodu z místa činu, a to buď orgány činnými v trestním řízení nebo kteroukoliv jinou osobou, tedy                např. bezpečnostní agenturou, poškozeným apod. Podezřelý je např. zachycen bezpečnostní agenturou v obchodě, poté co prošel pokladním prostorem, aniž by zaplatil za zboží, které má ukryto např. v batohu, přičemž byl uveden v činnost bezpečnostní rám, který upozorňuje pracovníky obchodu na vynášení zboží chráněného čipem. Tímto způsobem jsou upozorněni pracovníci bezpečnostní agentury, kteří pronásledují pachatele, jenž  se dal v tuto chvíli se zbožím na útěk. Tohoto pachatele před prodejnou doběhnou, zachytí a přivolají hlídku policie ČR. V případě, že se podaří pachateli utéct                           a v blízkosti obchodu v této době operuje hlídka policie ČR se služebním psem, která od operačního střediska přijme např. radiostanicí oznámení od obsluhy obchodu, a na místě činu je poté použit služební pes, který o několik domovních bloků dál označí konkrétní osobu, jenž má u sebe odcizené zboží, lze i v tomto případě hovořit o zadržení podezřelého bezprostředně po spáchání trestného činu. Obdobně postupují policejní orgány i v případě, že pachatel je identifikován a zachycen podle videozáznamu nebo jiných technických prostředků, přičemž základním předpokladem je, že záměna pachatele je de facto vyloučena a i ostatní okolnosti bezpečně a objektivně prokazují spáchání tohoto činu konkrétní osobou, tedy odcizené zboží má pachatel stále u sebe nebo ho odhodil při útěku apod.

	Dojde-li ke zjištění pachatele až po uplynutí určité doby po spáchání trestného činu, je možno v takové věci konat zkrácené přípravné řízení jen tehdy, lze-li je ukončit ještě ve lhůtě dvou týdnů (§ 179b odst. 4 trestního řádu), prodloužené nejvýše o dalších deset dnů státním zástupcem [§ 179f odst. 2 písm. a) trestního řádu]. Toto ustanovení               § 179a odst. 1 písm. b) trestního řádu předpokládá, že po zjištění relevantních skutečností, a to v krátkém časovém úseku od spáchání trestného činu, např. ihned              po vyhodnocení videozáznamu, kterým dojde ke ztotožnění pachatele, např. dle osobní znalosti policistů, lze stále konat zkrácené přípravné řízení, přičemž musí být dodržena podmínka, že podezřelý bude postaven před soud do dvou týdnů od spáchání trestného činu. Tento předpoklad vychází z dalšího dokazování, které musí být procesně jednoduché, bez nutnosti vyžadování zdlouhavých znaleckých posudků a jiných složitých úkonů, přičemž nelze standardně přihlížet k možnosti prodloužení lhůty podle § 179f odst. 2 písm. a) trestního řádu, neboť se jedná o výjimečnou možnost prodloužení lhůty, kterou státní zástupce realizuje na základě odůvodněných okolností případu.

	Policejními orgány, jež vedou zkrácené přípravné řízení, se podle ustanovení     § 12 odst. 2 rozumějí útvary Policie České republiky a v řízení o trestných činech policistů útvar Ministerstva vnitra pro inspekční činnost. Stejné postavení mají v řízení o trestných činech příslušníků ozbrojených sil pověřené orgány Vojenské policie,                 v řízení o trestných činech příslušníků Vězeňské služby České republiky pověřené orgány této služby, v řízení o trestných činech příslušníků Bezpečnostní informační služby pověřené orgány Bezpečnostní informační služby a v řízení o trestných činech příslušníků Úřadu pro zahraniční styky a informace pověřené orgány Úřadu                       pro zahraniční styky a informace. Postavení policejních orgánů mají i pověřené celní orgány v řízení o trestných činech spáchaných porušením celních předpisů a předpisů           o dovozu, vývozu nebo průvozu zboží, a to i v případech, kdy se jedná o trestné činy příslušníků ozbrojených sil nebo ozbrojených sborů a služeb, a dále spáchaných porušením právních předpisů při umístění a pořízení zboží v členských státech Evropských společenství, je-li toto zboží dopravováno přes státní hranice České republiky, a konečně v případech porušení předpisů daňových, jsou-li celní orgány správcem daně podle zvláštních právních předpisů. Není-li stanoveno jinak, jsou uvedené orgány oprávněny ke všem úkonům trestního řízení patřícím do působnosti policejního orgánu. Vyšetřování o trestných činech spáchaných příslušníky Policie České republiky, příslušníky Bezpečnostní informační služby a příslušníky Úřadu pro zahraniční styky a informace koná státní zástupce (§ 179a odst. 3 trestního řádu), přitom postupuje přiměřeně podle ustanovení upravujících postup policejního orgánu konajícího vyšetřování a ustanovení o souhlasu státního zástupce, který je třeba k provedení úkonu policejním orgánem nejsou využita. Při vyšetřování trestných činů příslušníků Policie České republiky, příslušníků Bezpečnostní informační služby a příslušníků Úřadu pro zahraniční styky a informace může státní zástupce požádat orgány uvedené v § 12 odst. 2 trestního řádu v rámci jejich působnosti o opatření jednotlivého důkazu nebo provedení jednotlivého úkonu vyšetřování, o součinnost při opatřování důkazu nebo provádění úkonu vyšetřování, o předvedení osoby nebo za podmínek § 62 odst. 1 trestního řádu o doručení písemnosti. Tento orgán je povinen státnímu zástupci urychleně vyhovět. Za splnění podmínek § 20 odst. 1 trestního řádu, koná státní zástupce vyšetřování podle odstavce  3 i proti těm spoluobviněným, kteří nejsou příslušníky Policie České republiky, příslušníky Bezpečnostní informační služby nebo příslušníky Úřadu pro zahraniční styky a informace; ustanovení § 23 trestního řádu (vyloučení a spojení věci) tím není dotčeno. Bližší postupy státních zastupitelstev, místní a věcná příslušnost jsou podrobněji rozebrány ve vyhlášce č. 468 Ministerstva spravedlnosti ze dne  14. prosince 2001.

2.3.	Provádění úkonů zkráceného přípravného řízení

	Trestní řád stanovuje v ustanovení § 179 b) odst. 1, že orgán konající zkrácené přípravné řízení provádí úkony podle hlavy deváté, která je přímo věnovaná zkrácenému přípravnému řízení, a podle hlavy čtvrté trestního řádu provádí pouze neodkladné a neopakovatelné úkony, neboť je nutné vycházet z předpokladu,                        že zkrácené přípravné řízení je jednou z forem přípravného řízení a jedná se o postup před zahájením trestního stíhání. Ve zkráceném přípravném řízení se nevydává usnesení o zahájení trestního stíhání podle § 160 trestního řádu, ale osobě, proti které se řízení vede, a obviněný je nazýván podezřelým, i když má stejná práva jako obviněný                 (§ 33 odst. 1, 2 trestního řádu), a orgán provádějící zkrácené přípravné řízení musí provést úkon spočívající ve sdělení podezření podle § 179b odst. 3 trestního řádu,                           a to nejpozději na počátku prvního výslechu podezřelého; viz. příloha č. IV. Ve sdělení podezření musí být uvedeno, z jakého skutku je osoba podezírána, jaký trestný čin (jeho právní kvalifikace) je v tomto skutku spatřován. O sdělení podezření se nevydává rozhodnutí, není proti němu možná stížnost, ani jiný opravný prostředek. Opis záznamu o sdělení podezření musí orgán konající zkrácené přípravné řízení doručit podezřelému a jeho obhájci (§179b odst. 3 trestního řádu), viz. příloha č. III. Pokud koná zkrácené přípravné řízení policejní orgán, musí zaslat opis také státnímu zástupci, a to ve lhůtě          do 48 hodin. 

	Sdělení podezření plní obdobnou funkci jako sdělení obvinění (§ 160 trestního řádu) a státní zástupce plní funkci nejen dozorovou, ale také podává návrh na potrestání, který může podat pouze na skutek, který byl podezřelému sdělen                                            (§ 220 odst. 1 trestního řádu). Právní kvalifikací není státní zástupce vázán,                        lze ji v průběhu zkráceného přípravného řízení měnit a na tyto změny právní kvalifikace musí být podezřelý upozorněn (§ 160 odst. 6 trestního řádu). Podezřelý tedy od počátku ví, jaký skutek se mu klade za vinu a jaký trestný čin je v tomto skutku spatřován, čímž jsou již od počátku řízení zaručena procesní práva podezřelého, která jsou stejná jako u obviněného (§ 179b odst. 2 trestního řádu). 

	V případě podezřelého mladistvého musí orgány konající zkrácené přípravné řízení postupovat podle § 42 odst. 2 zákona o soudnictví ve věcech mládeže                       a  veškeré úkony použité proti podezřelému mladistvému  konat podle citovaného zákona nebo podle trestního řádu pouze v přítomnosti jeho obhájce. Neodkladné                   a neopakovatelné úkony jsou vzhledem k jejich charakteru provedeny bez přítomnosti obhájce v těch případech, kdy není možné provedení těchto úkonů odložit a obhájce vyrozumět. Ve zkráceném přípravném řízení musí mít mladistvý k dispozici obhájce již od sdělení podezření. V ostatních případech má zadržený podezřelý právo zvolit si obhájce a radit se s ním bez přítomnosti třetí osoby, a to již v průběhu zadržení. Pokud si podezřelý, který nebude propuštěn ze zadržení, ale bude předán s návrhem na potrestání soudu k provedení zjednodušeného řízení podle § 314b odst. 1,2 trestního řádu, ve stanovené lhůtě obhájce nezvolí, je třeba mu obhájce na dobu, po kterou trvají důvody zadržení, ustanovit (§ 36 odst. 4 a § 38 trestního řádu). 

	V tomto úseku zkráceného přípravného řízení je kladen značný důraz                         na uplatnění práv podezřelého, aby mohl tato práva plně využít, a proto jsou policejní orgány o těchto právech povinni podezřelého prokazatelně poučit ještě před sdělením podezření. To je v praxi OOP Příbram řešeno podpisem podezřelého o seznámení s poučením podezřelého, viz. příloha č. II.
2.4.	Neodkladné a neopakovatelné úkony

	V ustanovení § 160 odst. 4 trestního řádu je stanoveno, co je neodkladný úkon. Neodkladným úkonem je takový úkon, který vzhledem k nebezpečí jeho zmaření, zničení nebo ztráty důkazu nesnese z hlediska účelu trestního řízení odkladu na dobu, než bude zahájeno trestní stíhání, např. se jedná o nebezpečí zániku stop, vysoký věk svědka, nebo pokud je svědek cizincem či se jedná o dítě apod. Neopakovatelným úkonem je takový úkon, který nebude možno před soudem provést. V protokolu o provedení neodkladného nebo neopakovatelného úkonu je třeba vždy uvést, na základě jakých skutečností byl úkon za neodkladný nebo neopakovatelný považován. Ve zkráceném přípravném řízení se neodkladné úkony provádějí právě podle hlavy čtvrté trestního řádu (Zajištění osob a věcí § 67 až § 88a), jak je upraveno v ustanovení § 179b odst. 1 trestního řádu.

	V případě konání zkráceného přípravného řízení se policejní orgány zejména zaměřují na precizní provedení neodkladných a neopakovatelných úkonů s důrazem       na úkony prováděné přímo na místě činu, neboť se jedná o zásadní a často i jediné důkazní prostředky, na kterých později závisí úspěšnost celého řízení. Nesprávné provedení neodkladných a neopakovatelných úkonů je policejním orgánům často vytýkáno jak státními zastupitelstvími, tak i soudy, které nemohou připustit procesně závadné důkazní prostředky. Z tohoto důvodu se v rámci této práce zaměřím                     na nejdůležitější neodkladné a neopakovatelné úkony, se kterými se policejní orgány setkávají při konání zkráceného přípravného řízení nejčastěji, jedná se o neodkladné         a neopakovatelné úkony uvedené v kapitolách 2.4.1. až 2.4.5. této práce.

2.4.1.	 Zadržení osoby podezřelé

	Zadržení podezřelého je upraveno v ustanovení § 76 trestního řádu,                         kde je v prvním odstavci uvedeno, že osobu podezřelou ze spáchání trestného činu může policejní orgán v naléhavých případech zadržet, i když dosud proti ní nebylo zahájeno trestní stíhání (§ 160 odst. 1 trestního řádu) anebo je-li dán některý z důvodů vazby, tzn.: 
a)	že podezřelý uprchne nebo se bude skrývat, aby se tak trestnímu stíhání                nebo trestu vyhnul, zejména nelze-li jeho totožnost hned zjistit, nemá-li stálé bydliště anebo hrozí-li mu vysoký trest;
b)	že bude působit na dosud nevyslechnuté svědky nebo spoluobviněné nebo jinak mařit objasňování skutečností závažných pro trestní stíhání; nebo
c)	že bude opakovat trestnou činnost, pro niž je stíhán, dokoná trestný čin, o který se pokusil, nebo vykoná trestný čin, který připravoval nebo kterým hrozil.                 K zadržení je třeba předchozího souhlasu státního zástupce. Bez takového souhlasu lze zadržení provést, jen jestliže věc nesnese odkladu a souhlasu předem nelze dosáhnout, zejména byla-li osoba přistižena při trestném činu nebo zastižena na útěku.

	Podle druhého odstavce (§ 76 trestního řádu) smí osobní svobodu osoby, která byla přistižena při trestném činu nebo bezprostředně poté, omezit kdokoli, pokud                je to nutné ke zjištění její totožnosti, k zamezení útěku nebo k zajištění důkazů. Dotičný je však povinen tuto osobu předat ihned policejnímu orgánu; příslušníka ozbrojených sil může též předat nejbližšímu útvaru ozbrojených sil nebo správci posádky. Nelze-li takovou osobu ihned předat, je třeba některému z uvedených orgánů omezení osobní svobody bez odkladu oznámit.

	Ve třetím odstavci (§ 76 trestního řádu) je stanoveno, že policejní orgán, který provedl zadržení, zadrženou osobu vyslechne a o výslechu sepíše protokol, v němž označí místo, čas a bližší okolnosti zadržení a uvede osobní údaje zadržené osoby, jakož i podstatné důvody zadržení; viz. příloha č. V.

	Ve čtvrtém odstavci (§ 76 trestního řádu) je dále také rozšířeno tzv. občanské zadržení podle odst. 2, kdy je zde stanovena povinnost, že policejní orgán, který zadržení provedl nebo kterému byla podle odstavce 2 odevzdána osoba přistižená                při trestném činu, ji propustí bezodkladně na svobodu v případě, že bude podezření rozptýleno nebo důvody zadržení z jiné příčiny odpadnou. Nepropustí-li zadrženou osobu na svobodu, předá státnímu zástupci protokol o jejím výslechu s vyhotovením usnesení o zahájení trestního stíhání, příp. sdělení podezření v případě konání zkráceného přípravného řízení, a další důkazní materiál tak, aby státní zástupce mohl podat popřípadě návrh na vzetí do vazby, eventuálně může podezřelého předat soudu společně s návrhem na potrestání, nejpozději však do 48 hodin od zadržení, jinak musí být  podezřelý propuštěn na svobodu.

	Zadržený má podle ustanovení § 33 trestního řádu právo vyjádřit se ke všem skutečnostem, které se mu kladou za vinu, a k důkazům o nich, není však povinen vypovídat. Může uvádět okolnosti a důkazy sloužící k jeho obhajobě, činit návrhy                 a podávat žádosti a opravné prostředky. Má právo zvolit si obhájce a  radit se s ním                  i během úkonů prováděných orgánem činným v trestním řízení. S obhájcem se však                v průběhu svého výslechu nemůže radit o tom, jak odpovědět na již položenou otázku. Může žádat, aby byl vyslýchán za účasti svého obhájce a aby se obhájce účastnil                    i jiných úkonů přípravného řízení podle ustanovení § 165 trestního řádu, kdy policejní orgán může připustit účast obviněného na vyšetřovacích úkonech a umožnit mu klást otázky vyslýchaným svědkům. Zejména tak postupuje, jestliže obviněný nemá obhájce a spočívá-li úkon ve výslechu svědka, který má právo odepřít výpověď.

	Obhájce je již od zahájení trestního stíhání oprávněn být přítomen                       při vyšetřovacích úkonech, jejichž výsledek může být použit jako důkaz v řízení                     před soudem, ledaže nelze provedení úkonu odložit a vyrozumění o něm zajistit. Může obviněnému i jiným vyslýchaným klást otázky, avšak teprve tehdy, až orgán výslech skončí a udělí mu k tomu slovo. Námitky proti způsobu provádění úkonu může vznášet kdykoliv v jeho průběhu. Oznámí-li obhájce policejnímu orgánu, že se chce účastnit vyšetřovacího úkonu nebo spočívá-li úkon ve výslechu svědka, který má právo odepřít výpověď, je policejní orgán povinen včas obhájci sdělit, o jaký druh úkonu se jedná, dobu a místo jeho konání, ledaže nelze provedení úkonu odložit a vyrozumění obhájce nelze zajistit. Spočívá-li úkon ve výslechu osoby, policejní orgán obhájci sdělí i údaje, podle nichž lze takovou osobu ztotožnit. Nelze-li tyto údaje předem určit, musí být              ze sdělení zřejmé, k čemu má tato osoba vypovídat. Všechny orgány činné v trestním řízení jsou povinny vždy obviněného o jeho právech poučit a poskytnout mu plnou možnost jejich uplatnění. 

	Podle ustanovení § 91 odst. 1 trestního řádu je policejní orgán před prvním výslechem povinen zjistit totožnost podezřelého, dotázat se jej na jeho rodinné, majetkové a výdělkové poměry a předchozí tresty, objasnit mu podstatu sděleného obvinění a poučit jej o jeho právech. Obsah poučení se poznamená v protokolu. Nelze-li totožnost podezřelého ihned zjistit, je nutno k protokolu o jeho výslechu připojit takové důkazy, aby tato osoba nemohla být zaměněna s jinou.

	Dále platí zásada zakotvená ve druhém odstavci § 91, že pokud je podezřelých více, vyslýchají se odděleně. V § 92, 93 a 95 trestního řádu je uvedeno, že výslech podezřelého se koná tak, aby poskytl pokud možno úplný a jasný obraz o skutečnostech důležitých pro trestní řízení. Podezřelý nesmí být žádným způsobem donucován k výpovědi nebo k doznání. Při výslechu je nutno šetřit jeho osobnost, musí mu být dána možnost se k obvinění podrobně vyjádřit, zejména souvisle vylíčit skutečnosti, které jsou předmětem obvinění, uvést okolnosti, které podezření zeslabují nebo vyvracejí,               a nabídnout o nich důkazy. Podezřelému mohou být kladeny otázky k doplnění výpovědi nebo k odstranění neúplnosti, nejasností a rozporů. Otázky musí být kladeny jasně a srozumitelně bez předstírání klamavých a nepravdivých okolností; nesmí v nich být naznačeno, jak na ně odpovědět. Obviněnému může být dovoleno, aby dříve než                  odpoví, nahlédl do písemných poznámek, jež mu musí vyslýchající na požádání předložit k nahlédnutí; tato okolnost musí být v protokole poznamenána. Má-li              se výslechem zjistit totožnost nějaké osoby nebo věci, vyzve se podezřelý, aby ji popsal; teprve pak mu má být osoba nebo věc ukázána, a to zpravidla mezi několika osobami nebo několika věcmi téhož druhu. Je-li toho třeba k zjištění pravosti rukopisu, může být obviněný vyzván, aby napsal potřebný počet slov; k tomu však nesmí být žádným způsobem donucován. Podezřelý je však povinen vždy strpět úkony potřebné k tomu, aby se zjistila jeho totožnost. Výpověď podezřelého se do protokolu zapíše zpravidla podle diktátu vyslýchajícího, v přímé řeči a pokud možno doslova, protokol po skončení výslechu musí být obviněnému předložen k přečtení, nebo požádá-li o to, musí mu být přečten; podezřelý má právo žádat, aby byl protokol doplněn nebo aby v něm byly provedeny opravy v souhlase s jeho výpovědí. O tomto právu je třeba podezřelého poučit. Protokol o výslechu, který byl prováděn bez zapisovatele, je nutno vyslýchanému, než je podepíše, přečíst nebo k přečtení předložit v přítomnosti nezúčastněné osoby. Má-li vyslýchaný proti obsahu protokolu námitky, je nutno je projednat v přítomnosti přibrané osoby a výsledek projednání do protokolu zapracovat. Výše uvedených ustanovení je třeba přiměřeně dbát i tehdy, jestliže je zadržená osoba vyslýchána v době, kdy ještě proti ní nebylo zahájeno trestní stíhání podle ustanovení   § 160 trestního řádu, neboť má právo zvolit si obhájce, hovořit s ním bez přítomnosti třetí osoby a radit se s ním již v průběhu zadržení; zadržená osoba má též právo požadovat, aby obhájce byl přítomen při jejím výslechu, ledaže je obhájce v dané lhůtě nedosažitelný. O těchto právech  je třeba podezřelého poučit a poskytnout mu plnou možnost jejich uplatnění.

	V praxi policejní orgány při provádění tohoto úkonu nejčastěji narážejí                     na neochotu státních zástupců udělit souhlas se zadržením, příp. nařídí propuštění zadrženého na svobodu ihned po provedení jeho výslechu a sepsání protokolu. Vše       je v mnoha případech odůvodňováno nízkou mírou společenské nebezpečnosti, přičemž není výjimkou také odepření souhlasu se zadržením pachatele přistiženého při spáchání trestného činu, neboť nejsou dány důvody vazby. Pachatel je poté předvolán                na konkrétní den a datum, což je zpravidla následující pracovní den. V praxi toto působí následně policejním orgánům problémy, neboť pachatelé často maří součinnost s orgány činnými v trestním řízení, zejména se nedostavují ve sjednaném termínu k výslechům. To vede k prodloužení lhůty pro konání zkráceného přípravného řízení, případně musí být věc předána do vyšetřování na službu kriminální policie a vyšetřování podle § 160 trestního řádu s návrhem na zahájení trestního stíhání, pokud se pachatele nepodaří  ve stanovené lhůtě předvést a tím ukončit zkrácené přípravné řízení. Pořádková pokuta  se v těchto případech jeví jako velmi málo účinný nástroj, neboť se jedná zejména o pachatele z nižších sociálních vrstev, často jsou to také osoby závislé na návykových látkách a osoby bez stálého příjmu žijící na hranici chudoby. V těchto případech se nabízí jako ideální řešení právě zadržení pachatele, jeho prvotní poučení a podání vysvětlení   [§ 158 odst. 3, písm. a) trestního řádu], při kterém může namítat provedení neodkladných a neopakovatelných úkonů a jiných úkonů v jeho prospěch, zvolit                si advokáta, který může být přítomen u provádění těchto úkonů, a tím chránit práva podezřelého. Po provedení těchto úkonů je pachatel umístěn do policejní cely, příp. pokud má již zvoleného nebo ustanoveného advokáta, je opětovně poučen o svých právech, je mu sděleno podezření a proveden jeho výslech (tato problematika byla podrobněji rozpracována v kapitole Provádění úkonů ve zkráceném přípravném řízení), poté pachatel není propuštěn ze zadržení, nýbrž je předán s návrhem na potrestání soudu k provedení zjednodušeného řízení (§ 314b odst. 1,2  trestního řádu).

2.4.2.	 Povinnost k vydání věci

	V ustanovení § 78 trestního řádu je uvedeno, že kdokoliv má u sebe věc důležitou pro trestní řízení, je povinen ji na vyzvání předložit soudu, státnímu zástupci nebo policejnímu orgánu; je-li ji nutno pro účely trestního řízení zajistit, je povinen věc na vyzvání těmto orgánům vydat. Trestní řád v § 78 odst. 1 trestního řádu rozlišuje výzvu k předložení věci a k vydání věci. V prvním případě není nezbytné věc zajistit,       ale předložit ji např. k ohledání, identifikaci apod. Ve druhém případě je nutno věc zajistit jako věc důležitou pro trestní řízení. Při vyzvání je třeba ho upozornit na to,       že nevyhoví-li výzvě, může mu být věc odňata nebo bude čelit i jiným následkům. Tím může být pořádková pokuta podle ustanovení § 66 trestního řádu, neboť kdo bez dostatečné omluvy neuposlechne příkazu nebo nevyhoví výzvě, které mu byly dány podle tohoto zákona, může být předsedou senátu a v přípravném řízení státním zástupcem nebo policejním orgánem potrestán pořádkovou pokutou do Kč 50 000,-. Uvedená povinnost k vydání věci se nevztahuje na listinu, jejíž obsah se týká okolnosti, o které platí zákaz výslechu, ledaže došlo k zproštění povinnosti zachovat věc v tajnosti nebo k zproštění povinnosti mlčenlivosti podle ustanovení § 99 trestního řádu.                V takových případech svědek nesmí být vyslechnut o okolnostech týkajících se utajovaných informací chráněných zvláštním zákonem, jež je svědek povinen zachovat v tajnosti, ledaže byl této povinnosti příslušným orgánem zproštěn. Toto zproštění lze odepřít jen tehdy, jestliže by výpověď způsobila státu vážnou škodu, a také nesmí být vyslýchán též tehdy, jestliže by svou výpovědí porušil státem uloženou nebo uznanou povinnost mlčenlivosti, ledaže byl této povinnosti příslušným orgánem nebo tím, v jehož zájmu tuto povinnost má, zproštěn, ovšem s výjimkou případu, kdy se svědecká výpověď týká trestného činu, vůči nemuž má svědek oznamovací povinnost podle trestního zákona. Rovněž se nevztahuje na svědeckou výpověď o utajovaných informacích klasifikovaných ve zvláštním zákoně stupněm utajení Důvěrné nebo Vyhrazené. Anebo může být tato věc odňata podle § 79 trestního řádu, o čemž je potřeba dotčenou osobu poučit. Vyzvat k vydání věci je oprávněn předseda senátu, v přípravném řízení státní zástupce nebo policejní orgán.
2.4.3.	 Odnětí věci 

	Odnětí věci je řešeno v ustanovení § 79 trestního řádu, kde je uvedeno: nebude-li věc důležitá pro trestní řízení na vyzvání vydána tím, kdo ji má u sebe, může mu být           na příkaz předsedy senátu a v přípravném řízení na příkaz státního zástupce                      nebo policejního orgánu odňata, k čemuž policejní orgán potřebuje předchozí souhlas státního zástupce, kde je uvedeno, který orgán provede odnětí věci. Bez předchozího souhlasu může být příkaz policejním orgánem vydán jen tehdy, jestliže nelze předchozího souhlasu dosáhnout a věc nesnese odkladu. K odnětí věci se podle možnosti přibere osoba, která není na věci zúčastněna. Protokol o vydání  a odnětí věci musí obsahovat též dostatečně její přesný popis, který by umožnil určit její totožnost, a osobě, která věc vydala nebo jí byla věc odňata, vydá orgán, který úkon provedl, ihned písemné potvrzení o převzetí věci nebo opis protokolu; viz. příloha č. VII. Proti příkazu k odnětí věci není přípustná stížnost, neboť tímto rozhodnutím se překonává odpor osoby vyzvané k vydání věci po vyčerpání všech předpokladů k vydání věci důležité pro trestní řízení.  Trestní řád nepožaduje písemnou formu příkazu, ale tuto skutečnost policejní orgán nebo jiný orgán, který provádí tento úkon, uvede do protokolu o odnětí věci.

2.4.4.	 Vrácení věci

	Není-li věci, která byla podle ustanovení § 78 trestního řádu vydána nebo podle ustanovení § 79 trestního řádu odňata, k dalšímu řízení už  není třeba, a nepřichází-li v úvahu její propadnutí nebo zabrání, vrátí se tomu, kdo ji vydal nebo komu byla odňata            (§ 80 trestního řádu). Jestliže na ni uplatňuje právo osoba jiná, vydá se tomu,                       o jehož právu na věc není pochyb. Při pochybnostech se věc uloží do úschovy a osoba, která si na věc činí nárok, se upozorní, aby svůj nárok uplatnila v řízení ve věcech občanskoprávních. Pokud osoba, která má na věc právo, ji přes opakovanou výzvu nepřevezme, bude věc prodána a částka za ni stržená bude uložena do úschovy soudu. Na prodej se užije přiměřeně předpisu o soudním prodeji zabavených movitých věcí. Je-li nebezpečí, že se věc, která nemohla být vrácena nebo vydána podle odstavce 1, zkazí, rovněž se prodá a částka za ni stržená se uloží do úschovy soudu. Na prodej se užije opět přiměřeně předpisů o soudním prodeji zabavených movitých věcí. Rozhodnutí o tomto činí předseda senátu, v přípravném řízení státní zástupce nebo policejní orgán.                  Proti rozhodnutí o vrácení a vydání věci, jakož i o uložení do úschovy, je přípustná stížnost, jež má odkladný účinek. Formou rozhodnutí je usnesení. Tento postup upřednostňuje vlastnické právo na věc a směřuje k obnovení práva věc držet, nikoliv práva na náhradu škody způsobené trestným činem. 

	Ustanovení § 81 trestního řádu je v poměru speciality k § 80 trestního řádu                a vymezuje režim nakládání s věcí, která byla obviněným získána nebo se lze důvodně domnívat, že byla získána trestným činem. Jestliže tedy obviněný věc vydal nebo  mu byla odňata věc, kterou získal nebo pravděpodobně získal trestným činem, a buď není známo, komu věc patří, nebo není znám pobyt poškozeného, vyhlásí se veřejně popis věci. Vyhlášení se učiní způsobem pro vypátrání poškozeného nejúčelnějším, a to spolu s vyzváním, aby se poškozený přihlásil do šesti měsíců od vyhlášení. Uplatnil-li ve lhůtě uvedené v odstavci 1 nárok na věc někdo jiný než obviněný, vydá se tomu, o jehož právu na věc není pochyb. Jde-li o věc, kterou obviněný získal trestným činem, nebo nepožádal-li obviněný o vrácení věci a právo na věc neuplatnil někdo jiný ve lhůtě šesti měsíců, připadá věc do vlastnictví státu; tím není dotčeno právo vlastníka žádat vydání takové věci nebo vydání částky stržené za její prodej. Jde-li o věc bezcennou,   lze ji zničit i bez předchozího vyhlášení popisu. Tato opatření a rozhodnutí činí předseda senátu a v přípravném řízení státní zástupce nebo policejní orgán. Proti usnesení o vydání věci nebo o zničení věci je přípustná stížnost, jež má odkladný účinek.

	V jistém rozsahu jsem se v této kapitole věnoval i vydání a odebrání věci, neboť tento úkon je v praxi prováděn způsobem, za který jsou orgány činné v trestním řízení, dle mého názoru, oprávněně kritizováni, neboť plně nevyužívají možnosti dané trestním řádem. Jinými slovy, v počátečním řízení se orgány činné v trestním řízení omezí        na pouhé odebrání nebo vydání věci, přičemž v oprávněných případech, kdy se jedná o pachatele opět z  řad méně přizpůsobivých občanů, kteří již v minulosti mařili součinnost s orgány činnými v trestním řízení, lze u nich problematicky dohledávat jejich současný pobyt, a je tedy na místě postupovat při tomto úkonu více takticky. Tím mám na mysli, že u méně skutkově složitých případů, kterým jsou právě zkrácená přípravná řízení, při nichž policejní orgány odebírají pachateli věci, u kterých je více méně zřejmé, že pocházejí z trestné činnosti, a tuto skutečnost eventuálně podezřelí přímo uvádějí do protokolu o vydání, příp. odebrání věci, nic nebrání policejnímu orgánu vydat usnesení o vrácení věci a využít tím skutečnosti, že podezřelý je stále omezen na svobodě, přičemž mu je usnesení předáno. Tím dochází k zahájení běhu lhůty pro odvolání, resp. je odstraněna překážka v doručení usnesení, což je z mého hlediska v těchto odůvodněných případech velmi praktický úkon, který ocení zejména poškozený či jiný oprávněný subjekt, který má k věci majetkový vztah.

2.4.5.	 Účel ohledání a protokol o něm, prohlídka těla a jiné    	podobné úkony

	Ohledání se koná, mají-li být přímým pozorováním objasněny skutečnosti důležité pro trestní řízení (113 odst. 1 trestního řádu). K ohledání se přibere znalec v případě, že je k objasnění skutečnosti důležité pro trestní řízení třeba odborných znalostí, a orgán činný v trestním řízení si vyžádá odborné vyjádření. O přibrání znalce se vyrozumí podezřelý a v řízení před soudem též státní zástupce. Jiná osoba se o přibrání znalce vyrozumí, pokud je k podání znaleckého posudku třeba, aby tato osoba něco konala nebo strpěla. Při výběru osoby, která má být jako znalec přibrána,   je třeba přihlížet k důvodům, pro které je podle zvláštního zákona znalec z podání znaleckého posudku vyloučen. Při vyžadování odborného vyjádření orgán činný  v trestním řízení zváží, zda osoba, od níž odborné vyjádření vyžaduje, není s ohledem na svůj poměr k obviněnému, jiným osobám zúčastněným na trestním řízení nebo s ohledem na svůj poměr k věci podjatá. Proti osobě znalce lze vznést námitky z důvodů,                      které stanoví zvláštní zákon. Vedle toho lze vznést námitky proti odbornému zaměření znalce nebo proti formulaci otázek položených znalci. V přípravném řízení důvodnost takových námitek posoudí státní zástupce a v řízení před soudem předseda senátu soudu, před kterým se v době oznámení námitek vede řízení. Jsou-li námitky uplatněny v rámci opravného prostředku, posoudí je orgán, kterému přísluší o opravném prostředku rozhodnout. Vyhoví-li tento orgán námitkám a důvody pro vyžádání znaleckého posudku trvají, učiní opatření k vyžádání znaleckého posudku buď jiným znalcem, nebo podle jinak formulovaných otázek. V opačném případě oznámí osobě, která námitky vznesla, že neshledal k takovému postupu důvody. Stanovisko                        k námitkám uplatněným v rámci opravného prostředku zpravidla tvoří součást odůvodnění rozhodnutí o takovém opravném prostředku. O odborné vyjádření                   lze požádat i osobu, která je podle zvláštního zákona zapsána v seznamu znalců,                   a fyzickou nebo právnickou osobu, která má potřebné odborné předpoklady. Státní orgán předloží orgánům činným v trestním řízení odborné vyjádření vždy bez úplaty. Znalcem je osoba se speciálními odbornými znalostmi v určitém oboru, která své znalosti a vědomosti používá k objasnění skutečností důležitých pro trestní řízení, neboť jak je uvedeno v § 89 odst. 2 trestního řádu, za důkaz může sloužit vše, co může přispět k objasnění věci, zejména výpovědi obviněného a svědků, znalecké posudky, věci                 a listiny důležité pro trestní řízení a ohledání. Každá ze stran může důkaz vyhledat, předložit nebo jeho provedení navrhnout. Skutečnost, že důkaz nevyhledal nebo nevyžádal orgán činný v trestním řízení, není důvodem k odmítnutí takového důkazu. 

	V praxi se přítomnost znalce při ohledání na místě činu vyžaduje v mizivých případech, neboť se jedná o častý úkon policejního orgánu, který nevyžaduje notně přítomnost znalce na místě činu, neboť se při ohledání zpravidla neřeší tak složité případy, jež by vyžadovaly osobní přítomnost znalce na místě činu. Policejním orgánem odborně zajištěné stopy se poté postupují do specializovaných pracovišť  a laboratoří k provedení znaleckého zkoumání. Protokol o ohledání musí poskytovat úplný a věrný obraz předmětu ohledání; mají se proto k němu přiložit fotografie, náčrty a jiné pomůcky. Stopy, resp. důkazy zajištěné při ohledání místa činu, ale i důkazy, které budou zajištěné při osobní prohlídce nebo budou vydány či odňaty, se ohledávají dodatečně, ale vždy za dodržení podmínek uvedených v trestním řádu (zadržení, osobní prohlídka apod.) K výkonu ohledání je možno přibrat i obviněného, poškozeného, svědka, pokud je to vhodné k ověření jejich údajů, přičemž nezbytným požadavkem     je jejich předchozí výslech. Předmětem ohledání může být fyzická osoba, zejména obviněný či svědek nebo věc, včetně místa činu, které je považováno za zvláštní formu ohledání věci. Přitom lze vycházet z ustanovení § 112 odst. 1 trestního řádu,   kde je uvedeno, že věcnými důkazy jsou předměty, kterými nebo na kterých byl trestný čin spáchán, ale i jiné předměty, které prokazují nebo vyvracejí dokazovanou skutečnost a mohou být prostředkem k odhalení a zjištění trestného činu a jeho pachatele, jakož i stopy trestného činu. Ohledáním osoby podle § 114 trestního řádu se míní prohlídka těla, které je povinen podrobit se každý, je-li nezbytné zjistit, zda jsou na jeho těle stopy nebo následky trestného činu. Není-li prohlídka těla prováděna lékařem, může ji provést jen osoba téhož pohlaví.

	Je-li k důkazu třeba provést zkoušku krve nebo jiný obdobný úkon, je osoba,      o kterou jde, povinna strpět, aby jí lékař nebo odborný zdravotnický pracovník odebral krev nebo u ní provedl jiný potřebný úkon, není-li spojen s nebezpečím pro její zdraví. Odběr biologického materiálu, který není spojen se zásahem do tělesné integrity osoby, jíž se takový úkon týká, může provést i tato osoba nebo s jejím souhlasem orgán činný               v trestním řízení. Je-li k důkazu třeba zjistit totožnost osoby, která se zdržovala na místě činu, je osoba, o kterou jde, povinna strpět úkony potřebné pro takové zjištění.                      O povinnosti podle předchozích odstavců je třeba takovou osobu poučit s upozorněním            na následky nevyhovění – pořádkovou pokutu § 66 trestního řádu.  

	K neodkladným úkonům ve zkráceném přípravném řízení neodmyslitelně patří právě ohledání místa činu, které tvoří jádro  dokazování, neboť právě zde dochází k zajištění stop, fotodokumentace, předmětů a dalších věcí a skutečností, jež jsou důležité pro další řízení a dokazování, jakož i znalecké zkoumání, stanovení způsobu provedení, vyloučení možnosti záměny pachatele (zajištění DNA na místě činu, tj. sliny     na nedopalcích cigaret, krev na rozbitém okně, kterým pachatel vnikl do objektu, apod.). V této oblasti dnes vidím největší potřebu dynamického rozvoje orgánů činných v trestním řízení, neboť ohledání místa činu se často provádí formálně, čemuž poté i odpovídá zpracovaný protokol, ve kterém nesouhlasí např. pořadí zajištěných stop, fotodokumentace, není správně označené místo, kde absentuje náčrtek a je mnoho jiných nedostatků, které jdou ruku v ruce s nedostatečným a moderním vybavením policejních orgánů a také jejich nedostatečném vyškolení.
2.5.	Způsoby ukončení zkráceného přípravného řízení

	Nerozhodne-li po skončení zkráceného přípravného řízení policejní orgán o odložení věci z důvodu uvedeného v § 159a odst. 1 až 4 trestního řádu, předloží státnímu zástupci stručnou zprávu o jeho výsledku, ve které uvede, jaký trestný čin      je spatřován ve skutku, pro který je sděleno podezření, a jaké důkazy, jež lze provést před soudem, podezření odůvodňují (§ 179c odst. 1 trestního řádu). Ke zprávě policejní orgán připojí všechny písemnosti a věci shromážděné v průběhu zkráceného přípravného řízení. Státní zástupce, kterému byl doručen návrh policejního orgánu podle odstavce 1 nebo který sám provedl zkrácené přípravné řízení (§ 179c odst. 2 trestního řádu):
a)	podá soudu návrh na potrestání, shledá-li, že výsledky zkráceného přípravného řízení odůvodňují postavení podezřelého před soud;
b)	odevzdá věc:
a.	 příslušnému orgánu k projednání přestupku,
b.	jinému orgánu ke kázeňskému nebo kárnému projednání;
c)	věc odloží usnesením:
a.	 jestliže je trestní stíhání nepřípustné podle § 11 odst. 1 trestního řádu,
b.	nejde-li ve věci o podezření z trestného činu,
c.	jestliže je trestní stíhání neúčelné vzhledem k okolnostem uvedeným       v § 172 odst. 2 trestního řádu,
d.	rozhodl-li o schválení narovnání, přičemž použije obdobně ustanovení  § 309 trestního řádu a násl.;
d)	věc předá podle § 179f trestního řádu policejnímu orgánu, který je příslušný konat vyšetřování (§ 161 odst. 2 trestního řádu – služba kriminální policie                a vyšetřování), aby ve věci zahájil trestní stíhání,;
e)	opatřením vrátí věc policejnímu orgánu, je-li v rámci zkráceného přípravného řízení třeba provést další úkon.

	O odložení věci a o rozhodnutích uvedených pod písmenem a) až e) vyrozumí orgán, který takovéto rozhodnutí učinil, poškozeného, pokud je znám, a oznamovatele, pokud o to požádal.

	Neučiní-li státní zástupce žádné rozhodnutí nebo opatření poté, co mu byla podána zpráva o výsledku přípravného řízení, předá věc policejnímu orgánu uvedenému v § 161 odst. 2 trestního řádu k zahájení trestního stíhání s poukazem na to, že skutek, pro který se vedlo zkrácené přípravné řízení, má být správně posouzen podle jiného ustanovení zákona, než podle jakého jej posuzoval policejní orgán, a vzhledem                     k odchylnému právnímu posouzení nelze zkrácené přípravné řízení konat.

	Tzv. sdělení podezření podle § 179b odst. 3 trestního řádu, pokud bylo ve věci konáno zkrácené přípravné řízení, neukončuje skutek sdělení podezřelému, ze spáchání jakého skutku je podezřelý a jaký trestný čin je v tomto skutku spatřován, ale vzhledem k ustanovení § 314b odst. 1 věta druhá trestního řádu až doručení návrhu na potrestání podezřelému. Trestní stíhání proti téže osobě a pro týž skutek nelze zahájit s ohledem na ustanovení § 11a trestního řádu, pokud státní zástupce ve zkráceném přípravném řízení:
a)	rozhodl o schválení narovnání a věc odložil nebo
b)	rozhodl o podmínečném odložení podání návrhu na potrestání a podezřelý               se osvědčil nebo se má za to, že se osvědčil.
2.6.	Odložení nebo jiné vyřízení věci ve ZPŘ

	Nejde-li ve věci o podezření z trestného činu, státní zástupce nebo policejní orgán věc odloží usnesením podle § 159a trestního řádu, jestliže není na místě vyřídit věc jinak. Takovým vyřízením může být zejména:
a) odevzdání věci příslušnému orgánu k projednání přestupku nebo jiného správního deliktu; 
b) odevzdání věci jinému orgánu ke kázeňskému nebo kárnému projednání.
Státní zástupce nebo policejní orgán před zahájením trestního stíhání odloží usnesením věc podle § 159a odst. 2 trestního řádu, je-li trestní stíhání nepřípustné (§ 11 trestního řádu): 
a)	nařídí-li to prezident republiky, uživ svého práva udílet milost nebo amnestii;
b)	je-li trestní stíhání promlčeno;
c)	jde-li o osobu, která je vyňata z pravomoci orgánů činných v trestním řízení, tedy osoby požívající výsad a imunit podle zákona nebo mezinárodního práva, nebo o osobu, k jejímuž stíhání je podle zákona třeba souhlasu, jestliže takový souhlas nebyl oprávněným orgánem dán;
d)	jde-li o osobu, která pro nedostatek věku není trestně odpovědná;
e)	proti tomu, kdo zemřel nebo byl prohlášen za mrtvého;
f)	proti tomu, proti němuž dřívější stíhání pro týž skutek skončilo pravomocným rozsudkem soudu nebo bylo rozhodnutím soudu nebo jiného oprávněného orgánu pravomocně zastaveno, jestliže rozhodnutí nebylo                 v předepsaném řízení zrušeno;
g)	proti tomu, proti němuž dřívější stíhání pro týž skutek skončilo pravomocným rozhodnutím o schválení narovnání, jestliže rozhodnutí nebylo v předepsaném řízení zrušeno;
h)	proti tomu, proti němuž dřívější stíhání pro týž skutek skončilo     pravomocným rozhodnutím o postoupení věci s podezřením, že skutek    je přestupkem, jiným správním deliktem nebo kárným proviněním, jestliže rozhodnutí nebylo v předepsaném řízení zrušeno;
i)	je-li trestní stíhání podmíněno souhlasem poškozeného a souhlas nebyl dán nebo byl vzat zpět; nebo
j)	stanoví-li tak vyhlášená mezinárodní smlouva, kterou je Česká republika vázána.
 	
	Státní zástupce nebo policejní orgán může před zahájením trestního stíhání usnesením odložit věc podle § 159a odst. 3 trestního řádu, je-li trestní stíhání neúčelné:

a) je-li trest, k němuž může trestní stíhání vést, zcela bez významu vedle trestu, který byl pro jiný čin obviněnému již uložen nebo který ho podle očekávání postihne;
b) bylo-li o skutku obviněného již rozhodnuto jiným orgánem, kázeňsky, kárně anebo cizozemským soudem nebo úřadem a toto rozhodnutí lze považovat        za postačující.
	
	Státní zástupce nebo policejní orgán věc odloží podle ustanovení                          § 159a odst. 4 trestního řádu, též tehdy, pokud se nepodařilo zjistit skutečnosti opravňující zahájit trestní stíhání podle § 160 trestního řádu proti konkrétní osobě, protože nebyla v zákonné lhůtě zjištěna osoba pachatele. Pominou-li důvody odložení, trestní stíhání zahájí.

	Usnesení o odložení věci musí být doručeno poškozenému, pokud je znám. Usnesení o odložení věci podle odstavců 2 až 4 musí být doručeno do 48 hodin státnímu zástupci. Oznamovatel se o odložení věci vyrozumí, pokud o to podle                                      § 158 odst. 2 trestního řádu požádal. Proti usnesení o odložení věci může poškozený podat stížnost, jež má odkladný účinek.
2.7.	Návrh na potrestání

	Nerozhodne-li policejní orgán po skončeném zkráceném přípravném řízení               o odložení věci podle § 159a odst. 1 až 4 trestního řádu, sepíše stručnou zprávu o jeho výsledku, která obsahuje:

a)	data podezřelého, případně též s údaji o zadržení; 
b)	popis skutku; 
c)	právní kvalifikaci; 
d)	seznam důkazů nebo jejich nositelů, případné návrhy na odklony v trestní řízení, návrhy na alternativní druhy trestů, ochranná opatření apod.

	Ve zkráceném přípravném řízení nepodává státní zástupce obžalobu tak, jak       je zvykem, pokud probíhalo „klasické vyšetřování“, nýbrž podá soudu návrh                       na potrestání, jež obsahuje stejné náležitosti jako obžaloba:

a)	označení státního zástupce a den sepsání obžaloby;
b)	jméno a příjmení obviněného, den a místo jeho narození, jeho zaměstnání                 a bydliště, popřípadě jiné údaje potřebné k tomu, aby nemohl být zaměněn                s jinou osobou; jde-li o příslušníka ozbrojených sil nebo ozbrojeného sboru, uvede se též hodnost obviněného a útvar, jehož je příslušníkem;
c)	žalobní návrh, v němž musí být přesně označen skutek, pro který je obviněný stíhán, a uvedeno místo, čas a způsob jeho spáchání, popřípadě jiné skutečnosti, pokud je jich třeba k tomu, aby skutek nemohl být zaměněn  s jiným a aby bylo odůvodněno použití určité trestní sazby; musí tu být dále uvedeno, jaký trestný čin obžaloba v tomto skutku spatřuje, a to jeho zákonným pojmenováním, uvedením příslušného ustanovení zákonů a všech zákonných znaků včetně těch, které odůvodňují určitou trestní sazbu;
d)	odůvodnění žalovaného skutku s uvedením důkazů, o které se toto odůvodnění opírá, a seznam důkazů, jejichž provedení se v hlavním líčení navrhuje,        jakož i právní úvahy, kterými se státní zástupce řídil při posuzování skutečností podle příslušných ustanovení zákona.

	Odůvodnění, uvedené pod bodem d), návrh na potrestání neobsahuje (§ 179d odst. 1 trestního řádu). K návrhu připojí státní zástupce všechny písemnosti a další přílohy, které mají význam pro soudní řízení a rozhodnutí. Doručením návrhu                     na potrestání soudu se zahajuje trestní stíhání a věc je dále projednávaná samosoudcem ve zjednodušeném řízení (314b trestního řádu). 

	Ve zkráceném přípravném řízení se nekoná prostudování spisu; to ale nebrání tomu, aby podezřelý a jeho obhájce nahlédli do spisu (Čl. 106 čl. 1).
2.8.	Zadržení podezřelého

	Pokud státní zástupce nebo policejní orgán zadrženého nepropustil, předá  ho nejpozději do 48 hodin soudu společně s návrhem na potrestání. Jestliže je státnímu zástupci předána zadržená podezřelá osoba (§ 179e trestního řádu) a státní zástupce       ji nepropustí na svobodu, předá ji, jak je zde uvedeno, soudu s návrhem na potrestání nebo rozhodne o zahájení trestního stíhání a předloží soudu návrh na rozhodnutí o vazbě obviněného.
2.9.	Překážky v konání zkráceného přípravného řízení

1)	Zkrácené řízení nelze konat nebo v něm pokračovat, jestliže:
a)	jsou dány důvody vazby a nelze podezřelého předat s návrhem na potrestání soudu, 
b)	je nutno konat společné řízení i o trestném činu, pro který nelze vést zkrácené řízení.
2)	Nelze-li dodržet ani prodlouženou lhůtu pro zkrácené řízení, postupuje se podle pokynu státního zástupce daného ve smyslu § 179f odst. 2 písm.b), c) trestního řádu.
3)	V případě uvedeném v odstavci 1 policejní orgán zahájí trestní stíhání, pokud                je k tomu oprávněn. V opačném případě a nejsou-li důvody pro postup podle              § 160 odst. 3 trestního řádu, předá věc policejnímu orgánu uvedenému                             v § 161 odst. 2 trestního řádu k zahájení trestního stíhání, a vyrozumí o tom státního zástupce.
 
2.10.	Podmínečné odložení podání návrhu na potrestání
 
	Jak již bylo v této práci uvedeno, koná-li se zkrácené přípravné řízení, není  v této fázi trestního řízení dosud vůči určité osobě zahájeno trestní stíhání. Taková osoba proto není stíhána jako obviněný, ale je stále v pozici podezřelého, kterému bylo sděleno podezření ze spáchání trestného činu. Tato skutečnost měla dosud za důsledek  to, že ve zkráceném přípravném řízení nebylo možné schválit podmíněné zastavení trestního stíhání ani narovnání, protože úprava obou těchto odklonů se vztahuje výhradně k obviněnému. Navíc možnost použít některý z těchto odklonů nevyplývala ani z ustanovení § 179c odst. 2 trestního řádu, obsahujícího výčet možných dalších postupů státního zástupce ve věci, v níž probíhá zkrácené přípravné řízení. Zmíněný nedostatek právní úpravy odstranila novela provedená zákonem č. 283/2004 Sb.  s účinností od 1. 7. 2004, a to dvojím způsobem:

1)	doplnila ustanovení § 179c odst. 2 trestního řádu, které nyní v písm. f) umožňuje státnímu zástupci odložit věc, rozhodl-li o schválení narovnání při použití ustanovení § 309 a následujících trestního řádu, neboť v řízení o trestném činu,       na který zákon stanoví trest odnětí svobody, jehož horní hranice nepřevyšuje pět let (resp. tři roky – podmínka pro konání zkráceného přípravného řízení), může se souhlasem obviněného a poškozeného soud a v přípravném řízení státní zástupce rozhodnout o schválení narovnání a zastavit trestní stíhání, jestliže:

a) obviněný prohlásí, že spáchal skutek, pro který je stíhán, a nejsou důvodné pochybnosti o tom, že jeho prohlášení bylo učiněno svobodně, vážně a určitě;
b) uhradí poškozenému škodu způsobenou trestným činem nebo učiní potřebné úkony k její úhradě, případně jinak odčiní újmu vzniklou trestným činem; a
c) složí na účet soudu nebo v přípravném řízení na účet státního zastupitelství peněžní částku určenou konkrétnímu adresátovi k obecně prospěšným účelům,  a tato částka není zřejmě nepřiměřená závažnosti trestného činu, a považuje-li takový způsob vyřízení věci za dostačující vzhledem k povaze i závažnosti spáchaného činu a k míře, jakou byl trestným činem dotčen veřejný zájem, k osobě obviněného a jeho osobním a majetkovým poměrům. 
	
	Před rozhodnutím o schválení narovnání soud a v přípravném řízení státní zástupce vyslechne podezřelého a poškozeného, zejména ohledně způsobu a okolnostem uzavření dohody o narovnání, resp. zda dohoda o narovnání mezi nimi byla učiněna dobrovolně a zda souhlasí se schválením narovnání. Podezřelého vyslechne také                   v tom směru, zda rozumí obsahu podezření a zda si je vědom důsledků schválení narovnání. Součástí výslechu podezřelého musí být i prohlášení, že spáchal skutek,                      pro který je podezřelý. Před výslechem je třeba podezřelého i poškozeného poučit               o jejich právech a o podstatě institutu narovnání. Proti rozhodnutí o narovnání může obviněný, poškozený a v řízení před soudem i státní zástupce podat stížnost,                 jež má odkladný účinek. Právní mocí rozhodnutí o narovnání nastávají účinky uvedené                                    v § 11a odst. 1 písm. a) trestního řádu, tzn. že trestní stíhání proti téže osobě a pro týž skutek nelze zahájit, pokud státní zástupce ve zkráceném přípravném řízení rozhodl      o schválení narovnání a věc odložil.

	Rozhodnutí o schválení narovnání a zastavení trestního stíhání musí obsahovat popis skutku, jehož se narovnání týká, jeho právní posouzení, obsah narovnání zahrnující výši uhrazené škody nebo škody, k jejíž úhradě byly provedeny potřebné úkony, případně způsob jiného odčinění újmy vzniklé trestným činem, peněžní částku určenou k obecně prospěšným účelům s uvedením jejího příjemce, včetně částky odevzdané státu na peněžitou pomoc obětem trestné činnosti, a výrok o zastavení trestního stíhání pro skutek, ve kterém je spatřován trestný čin, jehož se narovnání týká. Za peněžní částku určenou k obecně prospěšným účelům se považují částky pro obce      a jiné právnické osoby se sídlem na území České republiky, a to na financování vědy      a vzdělání, kultury, školství, na požární ochranu, na podporu a ochranu mládeže, na ochranu zvířat, na účely sociální, zdravotnické a ekologické, humanitární, charitativní, náboženské pro registrované církve a náboženské společnosti, tělovýchovné a sportovní a částky odevzdané státu na peněžitou pomoc obětem trestné činnosti. Z peněžní částky k obecně prospěšným účelům musí obviněný určit nejméně 50 % státu na peněžitou pomoc obětem trestné činnosti poskytovanou podle zvláštního zákona. Při určení příjemce peněžité částky k obecně prospěšným účelům je soud vázán obsahem dohody o narovnání mezi obviněným a poškozeným. 

	Nebylo-li narovnání soudem nebo v přípravném řízení státním zástupcem schváleno poté, co obviněný učinil prohlášení podle § 309 odst. 1 trestního řádu, že spáchal skutek, pro který je stíhán, nelze k tomuto prohlášení v dalším řízení přihlížet jako k důkazu (§ 314 trestního řádu). Práva poškozeného nepřísluší tomu, na koho pouze přešel nárok na náhradu škody (§ 310a trestního řádu).

2)	Druhým způsobem je podmíněné odložení věci (§ 179c odst. 2 písm. g) trestního řádu), přičemž takový postup navazuje na zavedení nového druhu odklonu,          tedy podmíněného odložení podání návrhu na potrestání upraveného ustanoveními     § 179g a § 179h trestního řádu.

	Namísto podání návrhu na potrestání může státní zástupce za podmínek uvedených v § 307 trestního řádu rozhodnout o tom, že se podání návrhu na potrestání podmíněně odkládá, jestliže:

a) podezřelý se k činu doznal;
b) nahradil škodu, pokud byla činem způsobena;
c) s podmíněným odložením podání návrhu na potrestání vyslovil souhlas, a vzhledem k osobě podezřelého, s přihlédnutím k jeho dosavadnímu životu  a k okolnostem případu lze důvodně takové rozhodnutí považovat za dostačující.

	V rozhodnutí o podmíněném odložení podání návrhu na potrestání se stanoví zkušební doba na šest měsíců až jeden rok. Zkušební doba počíná právní mocí tohoto rozhodnutí. Podezřelému lze též uložit, aby ve zkušební době dodržoval přiměřená omezení a povinnosti směřující k tomu, aby vedl řádný život. Proti rozhodnutí                 o podmíněném odložení podání návrhu na potrestání může podezřelý a poškozený podat stížnost, jež má odkladný účinek.

	 Jestliže podezřelý v průběhu zkušební doby vedl řádný život a vyhověl i dalším uloženým omezením, rozhodne státní zástupce, jenž podmíněně odložil podání návrhu na potrestání v prvním stupni, že se osvědčil. Jinak, a to popřípadě i během zkušební doby, postupuje podle § 179f odst. 2 písm. b) trestního řádu, a nařídí policejnímu orgánu, který doposud vedl zkrácené přípravné řízení, aby zahájil trestní stíhání.

	Jestliže do šesti měsíců od uplynutí zkušební doby nebylo učiněno žádné výše uvedené rozhodnutí, aniž na tom měl podezřelý vinu, má se za to, že se osvědčil. Právní mocí rozhodnutí o tom, že podezřelý se osvědčil, nebo uplynutím uvedené lhůty nastávají účinky uvedené v § 11a odst. 1 písm. b) trestního řádu, tzn. že trestní stíhání proti téže osobě a pro týž skutek nelze zahájit, pokud státní zástupce ve zkráceném přípravném řízení rozhodl o podmíněném odložení podání návrhu na potrestání                  a podezřelý se osvědčil nebo se má za to, že se osvědčil.
2.11.	Shrnutí dosavadních poznatků

	V úvodu byly vytyčeny otázky, na které se tato práce snažila odpovědět. Zásadním problémem je skutečnost, zda-li zavedením zkráceného přípravného řízení došlo ke zrychlení a celkovému zefektivnění přípravného řízení. Na závěr této teoretické části se pokusím tedy shrnout zjištěné poznatky a odpovědět na tento problém. Novelizace trestního řádu si kladla za cíl zrychlení a zefektivnění trestního řízení, tedy postavit pachatele před soud a zajistit jeho potrestání, přičemž přesně stanovila za jaké trestné činy, za jakých předpokladů, v jaké lhůtě apod. V tomto ohledu         lze konstatovat, že vytyčený úkol se této novelizaci podařilo splnit, neboť podezřelý je od počátku v postavení, ve kterém může plně využívat svých práv daných mu Listinou základních práv a svobod, tedy i právo na rychlý a spravedlivý proces. Škála trestných činů v kombinaci s podmínkami pro konání zkráceného přípravného řízení představuje dostatečný filtr, který eliminuje případná pochybení orgánů činných v trestním řízení. Rovněž možnost odkázat zkrácené přípravné řízení do „standardního“ přípravného řízení dostatečně umožňuje orgánům činným v trestním řízení plně aplikovat všechny možnosti dokazování dané trestním řádem, a reflektovat tím na případné nepředvídané okolnosti či komplikace, které v průběhu řízení vyvstanou.

	V další části práce se pokusím metodou analýzy potvrdit nebo vyvrátit zjištěné dosavadní poznatky, tedy tyto teoretické poznatky konfrontovat s praxí konaných zkrácených přípravných řízení na Obvodním oddělení policie v Příbrami.

3.	ZKRÁCENÉ PŘÍPRAVNÉ ŘÍZENÍ V PRAXI
3.1.	Vývoj kriminality a ZPŘ v České republice

	V následující tvůrčí části práce jsem se zaměřil na analýzu některých údajů, které nám mohou dát odpověď na otázku, která byla položena v úvodu práce, tedy    zda-li zkrácené přípravné řízení zrychlilo a zefektivnilo trestní řízení. Než-li přejdeme k samotnému hodnocení počtu zkrácených přípravných řízení v jednotlivých letech     od jeho zavedení v roce 2002, seznámíme se na obr. 1 s celkovým počtem zjištěných     a objasněných trestných činů v České republice v období let 2002 až 2005 a s podílem zkrácených přípravných řízení konaných v uvedeném období. Tyto údaje byly shromážděny a analyzovány Ministerstvem vnitra České republiky, které každoročně předkládá Zprávu o situaci v oblasti veřejného pořádku a vnitřní bezpečnosti na území České republiky. Jedná se o dokument, který je předkládán Vládou České republiky     do Branně bezpečnostního výboru Poslanecké sněmovny a Parlamentu České republiky, jedná se o jakýsi druh výroční zprávy, v které je konstatován určitý bezpečnostní vývoj, naznačeny jeho možné příčiny a vzájemné souvislosti. Pro naše potřeby je tento zdroj zcela postačující a přiměřený, neboť nám bude sloužit pro srovnání vývojových trendů ve sledovaném období. Většinu údajů jsem seřadil do grafického provedení,                       aby shromážděné údaje byly více přehledné, přičemž jsem se zcela záměrně vyhnul výčtu přesných statistických údajů uvedených v tabulkách, které sice mají jistou vypovídací hodnotu, ale zbytečně odvádějí pozornost jen k matematickému porovnávání veličin, zatímco tato práce si klade za cíl objasnit, zda-li zkrácené přípravné řízení zrychlilo a zefektivnilo trestní řízení. Shromažďováním informací o konaných zkrácených přípravných řízeních jsem si všiml jisté podobnosti v historickém vývoji, kterým prošla celá Česká republika a s ní samozřejmě i OOP Příbram, přičemž podobnost tohoto vývoje mi pomohla na některé otázky odpovědět.

Obr. 1: Vývoj kriminality v ČR

	Údaje znázorněné na tomto grafu, označeném jako obr. 1, vypovídají                           o skutečnosti, že v České republice bylo v posledních čtyřech letech zjištěno okolo              350 tisíc trestných činů s mírně klesajícím trendem nárůstu jejich zjištění. Policejním orgánům se daří objasňovat trestnou činnost jen okolo hranice 150 tisíc trestných činů, což je procentuálně vyjádřeno v rozpětí 38 až 41 % z celkového počtu trestných činů, viz. obr. 2. Počet konaných zkrácených přípravných řízení se v tomto objemu jaksi ztrácí, což by mohlo vést k úvahám o smysluplnosti tohoto řízení. Nicméně tyto úvahy nejsou vůbec na místě a ZPŘ si buduje čím dále tím více silnější pozici, o čemž se přesvědčíme v závěru třetí kapitoly.

Obr. 2: Přehled objasněnosti

	V posledních třech letech, která mají obdobná kriteria pro srovnávání,                      lze vypozorovat, že počet zjištěných trestných činů má tendenci mírně klesat,                         a na druhou stranu objasňování trestných činů má tendenci mírně stoupající. V celkovém kontextu tohoto výsledku koresponduje i statistika konaných zkrácených přípravných řízení, viz. obr. 3. 

Obr. 3: Počet zkrácených přípravných řízení v České republice

	Jednoduchým porovnáním těchto dvou grafů je patrné, že počet zjištěných trestných činů, kdy bylo policejními orgány sděleno podezření ze spáchání trestného činu, vykazuje obdobnou tendenci, resp. nárůst zkrácených přípravných řízení,                     což se jistě pozitivně odráží i na celkovém stavu objasňování trestných činů. Policejní statistiky neuvádějí, že v roce 2002 se policejní orgány musely vyrovnat s přechodem na nový druh přípravného řízení (ZPŘ), proto je možná nejnižší počet zkrácených řízení konán právě v roce 2002, i když ukazatel objasněnosti trestných činů je v tomto roce na hranici téměř 41 % objasněných trestných činů, což je nejvyšší procento ve sledovaných čtyřech letech. Další nárůst konaných zkrácených přípravných řízení v letech 2003 až 2005 může signalizovat rozšíření škály trestných činů, které začaly konat policejní orgány na základě získaných zkušeností, tlaku státních zástupců a společenských potřeb. Pokud budeme vycházet z předpokladu, že všechny policejní orgány v České republice měly stejné výchozí podmínky při zavedení tzv. velké novelizace, měly by údaje shromážděné na OOP Příbram korespondovat s údaji a vývojem v České republice.
3.2.	Vývoj kriminality ZPŘ ve městě Příbram

	Počet konaných zkrácených přípravných řízení na Obvodním oddělení v Příbrami koresponduje s údaji uváděnými Ministerstvem vnitra za celou Českou republiku, neboť jak je patrné z obrázku č. 4, nejméně zkrácených přípravných řízení 

Obr. 4: Počet zkrácených přípravných řízení konaných na OOP Příbram

bylo na Obvodním oddělení policie v Příbrami konáno v roce 2002 po zavedení tohoto institutu, tj. konalo se zde 29 zkrácených přípravných řízení. Policejní prezidium vydalo v souvislosti s tímto přechodem Závazný pokyn Policejního prezidenta č. 130/2001 Sb., který poměrně podrobně upravil pro potřeby Policie České republiky zmíněnou problematiku, a celkově tak reagoval na tzv. velkou novelizaci a s ní související změny jak v trestních zákonech, tak i na změnu struktury uvnitř Policie České republiky. Postupem času došlo k prohloubení gramotnosti policistů základních útvarů, kteří jsou schopni aplikovat úkony zkráceného přípravného řízení v praxi, čímž došlo k rozšíření skutkových podstat trestných činů, které jsou realizovány ve zkráceném přípravném řízení. Trendem státních zástupců, ale i policejních orgánů je snaha o co nejrychlejší proces, a proto je zvýšen tlak na policisty základních útvarů, aby v co největší možné míře zkrácené přípravné řízení aplikovali. Veškeré statistické údaje, které jsou použité v této práci, ve vztahu k činnosti Obvodního oddělení v Příbrami, byly shromážděny z policejních statistik, které jsou vedeny při Analytické skupině Obvodního oddělení v Příbrami a jsou dosažitelné v archivu tohoto oddělení, kde byla za období                      2002 až 2006 provedena analýza shromážděných informací o konaných zkrácených přípravných řízeních na tomto oddělení, zejména v jakých počtech, druzích apod.. V mnoho případech jsem se na konaných zkrácených přípravných řízeních osobně podílel při výkonu dozorčí služby,   což mi usnadnilo sběr těchto dat a jejich následnou analýzu.
3.3.	Vývoj ZPŘ v roce 2002

	Jak již bylo zmíněno, v roce 2002 bylo v České republice konáno nejméně zkrácených přípravných řízení od zavedení tohoto druhu přípravného řízení. S tímto výsledkem je v přímé úměře i počet konaných zkrácených přípravných řízení                       na OOP Příbram. Pokud se blíže podíváme na obr. 5, zjistíme, že v roce 2002 bylo              na tomto oddělení nejčastěji konáno zkrácené přípravné řízení s osobami podezřelými ze spáchání trestného činu maření výkonu úředního rozhodnutí podle § 171 trestního zákona, a to v 42 % případů. Téměř ve všech případech se jednalo o maření výkonu úředního rozhodnutí soudu nebo jiného státního orgánu tím, že přistižení pachatelé vykonávali činnost, která jim byla zakázána, resp. řídili motorové vozidlo, ačkoliv měli vyslovený zákaz řízení motorových vozidel. V některých případech, když byl pachatel přistižen při řízení motorového vozidla pod vlivem návykové látky (alkoholu),               ačkoliv byl za obdobný čin v posledních  dvou letech již postižen, bylo sdělení podezření rozšířeno o další trestný čin podle   § 201 odst. b) trestního zákona (Ohrožení pod vlivem návykové látky).

Obr. 5: ZPŘ na OOP Příbram v roce 2002

	Dalším významným okruhem trestných činů, na které bylo aplikováno v roce 2002 na OOP Příbram zkrácené přípravné řízení, jsou krádeže podle § 247 trestního zákona, které byly procentuálně zastoupené celkem 34 % v celkovém objemu ZPŘ. Jednalo se jak o skutkově složitější případy vloupání podle § 247 odst. 1 písm. b), eventuelně odst. 2 trestního zákona, a to do objektů bytů, sklepů, kočárkáren, restaurací, prodejen, skladů apod. Tedy často v souběhu s trestným činem porušování domovní svobody podle § 238 odst. 1,2 trestního zákona, eventuálně poškozování cizí věci podle § 257 odst. 1 trestního zákona, např. když došlo při vniknutí do objektu k poškození výlohy, dveří apod.,  a prokazatelně byla tímto jednáním způsobena škoda dosahující částky nejméně  Kč 5000,-. Ve třech případech bylo sděleno podezření ze spáchání trestného činu poškozování cizí věci podle § 257 odst. 1 trestního zákona,                            což se procentuálně v roce 2002 odrazilo celkem 10 % v celkovém počtu ZPŘ, a jednalo se o samostatné skutky, kdy pachatelé byli přistiženi při poškozování majetků jiných osob. Ve 14 % případů se na kvantitě ZPŘ na OOP Příbram podílela trestná činnost osob, které se vyhýbaly plnění vojenské základní služby, tj. ZPŘ bylo konáno celkem ve 4 případech pro podezření ze spáchání trestného činu neplnění odvodní povinnosti podle § 267 trestního zákona. 
3.4.	Vývoj ZPŘ v roce 2003

	V roce 2003 se projevil nárůst konaných ZPŘ i na OOP Příbram, neboť oproti roku 2002, kdy se konalo ZPŘ ve 29 případech, se v roce 2003 tento počet zvýšil                na 42 případů, přičemž se rozšířila škála trestných činů o trestné činy: omezování osobní svobody, zanedbání vyživovací povinnosti a neoprávněné držení platební karty. Jak vyplývá z obr. 6, nejvíce ZPŘ se konalo na OOP Příbram, stejně jako v roce 2002, pro podezření ze spáchání trestného činu maření výkonu úředního rozhodnutí podle            § 171 odst. 1 písm. c) trestního zákona, celkem to bylo ve 21 případech,                             což je procentuálně vyjádřeno 51 % z celkového počtu ZPŘ v tomto roce. Druhým nejpočetnějším souborem trestných činů, ve kterých se v tomto roce konalo ZPŘ,                 je obdobně jako v roce 2002, trestný čin krádeže podle § 247 trestního zákona, který byl odhalen celkem ve 14 případech a na celkovém nápadu ZPŘ se podílel 33 %. 

Obr. 6: ZPŘ na OOP Příbram v roce 2003

	V roce 2003 nebylo sděleno podezření pro trestný čin poškozování cizí věci, jako samostatný delikt, ale pouze v souběhu s trestným činem krádeže, což obdobně platí i pro trestný čin porušování domovní svobody podle § 238 odst. 1,2 trestního zákona, pokud došlo ke krádeži vloupáním do bytů, sklepních kójí, garáží                      apod. Podrobné sledování těchto jednotlivostí v uvedeném rozsahu by v této práci působilo poněkud rušivě a nepřehledně, a proto jsem se nakonec od této hlubší analýzy rozhodl ustoupit, a práci tím zpřehlednit, neboť ve všech případech byla předmětem zájmu pachatele krádež. Počet osob, které se vyhýbali plnění základní vojenské služby se i v tomto roce ustálil  na konečném počtu 4, což je 10 % z celkového objemu ZPŘ. Po jednom případě bylo na OOP Příbram konáno v roce 2003 ZPŘ pro podezření ze spáchání trestného činu:

-	neoprávněné držení platební karty podle § 249b trestního zákona,
-	 zanedbání vyživovací povinnosti podle § 213 trestního zákona a
-	a pro trestný čin omezování osobní svobody; (každý skutek zaujímá              2 % z celkového nápadu ZPŘ).
3.5.	Vývoj ZPŘ v roce 2004

	V roce 2004 vzestupná tendence v počtu konaných ZPŘ na OOP Příbram pokračuje, meziroční nárůst je o 8 případů, což je v celkovém vyjádření  50 konaných ZPŘ v roce 2004. Oproti minulým dvěma letům se konala ZPŘ  i o trestných činech ublížení na zdraví a podvodu. Jednotlivé druhy trestných činů jsou opět graficky znázorněny, přičemž při pohledu na obr. 7 lze konstatovat, že stejně jako v předešlém období, nejvíce ZPŘ bylo konáno pro podezření ze spáchání trestného činu maření výkonu úředního rozhodnutí podle § 171 odst. 1 písm. c) trestního zákona.  ZPŘ bylo pro tento skutek konáno ve 23 případech (46 % počtu ZPŘ), oproti roku 2003 je zde nárůst jen o dva případy. V období mezi rokem 2002 a 2003 byl tento meziroční nárůst o 9 případů. Společenský tlak na zvýšení bezpečnosti provozu na pozemních komunikacích vedl Policejní prezidium k zavedení dopravně bezpečnostních akcí typu Kryštof, které umožňují nasazovat všechny uniformované policejní síly v určitém časovém období k zvýšenému dohledu nad bezpečností  a plynulostí silničního provozu, přičemž hrozba postihu vedla některé řidiče (i osoby, jimž byl vysloven zákaz řízení motorových vozidel) od upuštění porušování zákonů, neboť hrozba přistižení a sankce byla velmi reálná. Postupem času tyto DBA ztratili svůj původní účel, společnost si zvykla na jejich přítomnost, řidiči se naučili obcházet hrozící sankce, což se opět negativně projevilo na bezpečnosti silničního provozu,      ale i na počtu ZPŘ konaných pro podezření ze spáchání trestného činu maření výkonu úředního rozhodnutí v roce 2005, kdy byl meziroční nárůst opět o 9 případů, a v roce 2006, díky účinnosti novelizace zákona o provozu na pozemních komunikacích, došlo k rapidnímu nárůstu konaných ZPŘ v souvislostí s pácháním trestné činnosti řidičů na pozemních komunikacích. Z tohoto důvodu jsem se rozhodl zahrnout do této práce i údaje o konaných ZPŘ na OOP Příbram v roce 2006, neboť se jedná o velmi zajímavé údaje.

Obr. 7: ZPŘ na OOP Příbram v roce 2004

	Dále z obr. 7 vyplývá, že na druhém místě v počtu konaných ZPŘ je stejně jako v minulém období trestný čin krádeže podle § 247 trestního zákona, který z celkového počtu konaných ZPŘ v roce 2004 zaujímá 44 %, neboť ve 22 případech bylo podezřelým sděleno podezření ze spáchání trestného činu krádeže a to i v souběhu s jinými trestnými činy, zejména poškozování cizí věci podle § 257 odst. 1 trestního zákona a porušování domovní svobody podle § 238 odst. 1,2 trestního zákona. Ve dvou případech (4 % z nápadu ZPŘ) bylo na OOP Příbram sděleno podezření pro podezření ze spáchání trestného činu podvodu podle § 250 odst. 1 trestního zákona. Po jednom případu (2 % z nápadu ZPŘ) konalo OOP Příbram ZPŘ pro podezření ze spáchání trestného činu:

-	ublížení na zdraví podle § 221 odst. 1 trestního zákona,
-	zanedbání vyživovací povinnosti podle § 213 odst. 1 trestního zákona, 
-	neplnění odvodní povinnosti podle § 267 odst. 1 trestního zákona.
3.6.	Vývoj ZPŘ v roce 2005

	V roce 2005 konalo OOP Příbram ZPŘ v 63 případech, čímž pokračoval       trend meziročního přírůstku v intervalu 8 až 13 případů mezi jednotlivými sledovanými roky 2002 až 2005. Stejně jako v roce 2002, 2003 a 2004 i v roce 2005 konalo 

Obr. 8: ZPŘ na OOP Příbram v roce 2005

OOP Příbram zkrácené přípravné řízení, nejčastěji pro podezření ze spáchání trestného činu maření výkonu úředního rozhodnutí podle § 171 odst. 1 písm. c) trestního zákona, konkrétně ve 33 případech, které v celkovém objemu ZPŘ zaujímají 52 %. Obdobně je tomu u ZPŘ konaných na OOP Příbram pro podezření ze spáchání trestného činu krádeže podle § 247 trestního zákona, a to v některých případech opět v souběhu s trestným činem poškozování cizí věci podle § 257 odst. 1 trestního zákona nebo s trestným činem porušování domovní svobody podle § 238 odst. 1,2 trestního zákona. U některých krádeží bylo ve sledovaném období let 2002 až 2005 sděleno podezření z trestného činu krádeže podle § 247 odst. 1 písm. e) trestního zákona, neboť pachatel byl přistižen při krádeži zboží v hodnotě minimálně 1000,-Kč, nejčastěji v supermarketech nebo obchodních domech a prodejnách, přičemž byl za takový čin v posledních třech letech odsouzen nebo potrestán. 

	Hodnota zboží vyčíslena na částku minimálně  Kč 1000,- anebo blízko této částce byla policejním orgánům OOP Příbram stanovena Okresním státním zastupitelstvím v Příbrami jako částka nezbytně nutná k naplnění formálního znaku společenské nebezpečnosti trestného činu krádeže podle § 247 odst. 1 písm. e) trestního zákona. V praxi se však vyskytl při aplikaci tohoto ustanovení trestního zákona jiný problém, který v některých případech vedl k odložení věci podle                                     § 159a odst. 1 písm. a) trestního řádu, tj. k odevzdání věci příslušnému orgánu k projednání přestupku, neboť policejní orgány nemají online přístup do databáze Ministerstva spravedlnosti, které vede Rejstřík trestů, kde je možné okamžitě ověřit, zda-li osoba byla za takový čin v posledních třech letech pravomocně odsouzena, potrestána či nikoliv. Databáze Ministerstva vnitra, které mají policejní orgány online k dispozici, uvádějí toliko informace o tom, kdy byl podezřelý obviněn, pro jaký trestný čin, kým a kdy byla věc předána státnímu zástupci s návrhem na podání obžaloby. Výsledek tedy pravomocnost rozhodnutí, případně schválení odklonu, se zde neuvádějí. Žádost o opis Rejstříků trestů policejní orgány zasílají, alespoň faxem, přičemž do účelu žádosti je uvedeno, že se jedná o zkrácené přípravné řízení, aby kompetentní pracovník Rejstříku trestů vyřídil tuto žádost přednostně a opis zaslal bez zbytečného odkladu              na faxové číslo policejního orgánu, které je rovněž uvedeno na žádosti. Tato operace ovšem v praxi trvá i několik hodin, a i proto sílí tlak na online zpřístupnění rejstříku           pro vybrané pracovníky Ministerstva vnitra, kteří by zajistili větší operativnost v předávání  a vydávání informací z tohoto systému, právě v těchto případech,                  aby nedocházelo k zbytečnému zahajování úkonů v trestním řízení. Pak celá věc může být již v prvopočátku, díky relevantním informacím, šetřena jako přestupek proti majetku podle § 50 odst. 1 písm. a), z.č. 200/1990Sb. 

3.7.	Vývoj ZPŘ v roce 2006

	Jak jsem již uvedl, zmíním se i o stavu v roce 2006, neboť došlo k rapidnímu vzestupu konaných ZPŘ na OOP Příbram v souvislosti s novelizací zákona o provozu na pozemních komunikacích, čímž došlo k nárůstu trestné činnosti páchané řidiči motorových vozidel a počet konaných ZPŘ se téměř zdvojnásobil oproti roku 2005 z 63 případů na 120 případů v roce 2006. Příčinou tohoto nárůstu je zavedení nové skutkové podstaty trestného činu řízení motorového vozidla bez řidičského oprávnění podle          § 180d trestního zákona, kde je uvedeno, že kdo řídí motorové vozidlo, ačkoliv není držitelem příslušného řidičského oprávnění podle zvláštního zákona,                      bude potrestán trestem odnětí svobody až na jeden rok nebo peněžitým trestem či zákazem činnosti. Pro podezření ze spáchání tohoto trestného činu sdělily                                   ve ZPŘ policejní orgány OOP Příbram podezření v 26 případech., což je poměrně vysoké číslo, neboť účinnost zmíněné novelizace nabyla platnosti od 1. července 2006.  V minulosti bylo toto jednání policejními orgány postihováno a projednáváno v rámci přestupkového řízení. Další příčina nárůstu konaných ZPŘ na OOP Příbram v roce   2006 je zavedení další nové skutkové podstaty trestného činu ohrožení pod vlivem návykové látky podle § 201 trestního zákona, kde je v prvním odstavci uvedeno,               že kdokoliv, a to i z nedbalosti, vykonává ve stavu vylučujícím způsobilost (zde byla stanovena míra této nezpůsobilosti řidiče na hladinu požitého alkoholu v minimální míře 1 ‰), který si přivodil vlivem návykové látky, zaměstnání nebo jinou činnost, při kterých by mohl ohrozit život nebo zdraví lidí nebo způsobit značnou škodu na majetku, bude potrestán odnětím svobody až na jeden rok nebo peněžitým trestem nebo zákazem činnosti. Ve druhém odstavci je postih ještě zpřísněn pro řidiče, kteří byli za čin uvedený v prvním odstavci v posledních dvou letech odsouzeni nebo z výkonu trestu odnětí svobody uloženého za takový čin propuštěni, příp. byli za obdobný čin spáchaný pod vlivem návykové látky v posledních dvou letech postiženi. Dále způsobí-li řidič takovým činem havárii, dopravní nebo jinou nehodu, jinému ublížení na zdraví nebo větší škodu na cizím majetku nebo jiný závažný následek, eventuálně spáchá-li takový čin při výkonu zaměstnání nebo jiné činnosti, při kterých je vliv návykové látky zvlášť nebezpečný, zejména řídí-li hromadný dopravní prostředek, bude potrestán odnětím svobody na šest měsíců až na tři léta nebo zákazem činnosti. Pro podezření ze spáchání trestného činu ohrožení pod vlivem návykové látky podle  § 201 trestního zákona sdělily policejní orgány OOP Příbram podezření   ve 20 případech.
3.8.	Shrnutí a analýza zjištěných poznatků

	Porovnáním shromážděných údajů o konaných ZPŘ za Českou republiku a za Obvodní oddělení v Příbrami bylo shledáno, že zkrácené přípravné řízení vykázalo za sledované období setrvalý růst, který je na jedné straně zapříčiněn zvýšením kvalifikace policejních orgánů a jejich ochotou aplikovat ZPŘ v případech, kde proto jsou zákonné podmínky. Dále značným rozsahem přispěla novelizace zákona o provozu na pozemních komunikacích, která v roce 2006 zvýšila produkci ZPŘ na OOP Příbram o téměř sto případů oproti roku 2002, kdy OOP Příbram vykázalo 29 případů ZPŘ. Právě na tyto dokazováním jednoduché, až banální skutky je aplikace ZPŘ velmi efektivní, přičemž šetří čas všech orgánů činných v trestním řízení, čímž významně snižuje náklady na trestní řízení. Bohužel dostupnými metodami nelze zjistit, ani rámcově, jaké úspory časové i finanční lze dosáhnout, neboť policejní práce do současné doby nebyla Policejním prezidiem určena a stanovena. Lze tedy konstatovat, že oproti stavu, kdy by například řidič motorového vozidla řídil motorové vozidlo pod vlivem návykové látky (alkoholu) ve stavu vylučujícím způsobilost, dopustil by se trestného činu ohrožení pod vlivem návykové látky. Pokud by nebyla možnost konat ZPŘ, museli by policejní orgány základního útvaru celou věc zadokumentovat, předvolat, eventuálně hned vyslechnout podezřelého, vyčkat výsledků rozboru krve, vyžádat rejstřík trestů, což v obvyklých podmínkách trvá asi jeden měsíc, a poté věc s návrhem na realizaci postoupit na službu kriminální policie a vyšetřování. Zde by byl opětovně řidič vyslechnut, obviněn a věc by byla předána na státní zastupitelství s návrhem na podání obžaloby. Pokud nebudeme pracovat ve zcela ideálních podmínkách, a v těch nepracujeme, lze se odůvodněně domnívat, že pachatel by mohl reálně stát před soudem za dva, možná tři měsíce. Tento stav by nebyl ideální jak pro orgány činné v trestním řízení, tak pro podezřelého, který by po celou dobu, než-li bude soudem rozhodnuto, měl zadržený řidičský průkaz, přičemž by např. nemohl vykonávat své zaměstnání.

4.	ZÁVĚR
	Závěrem lze konstatovat, že hlavní cíl této práce byl splněn, neboť aplikace teoretických poznatků a hypotéz směřujících k názoru, že zkrácené přípravné řízení významným způsobem zrychluje, a tím i zefektivňuje trestní řízení, se shromážděnými údaji potvrdila v plném rozsahu. V souvislosti s tímto závěrem však okamžitě vyvstává otázka, proč je doposud ZPŘ konáno v poměrně malém množství případů? To je problematika, kterou by se mohla zabývat některá z dalších prací zaměřená k tomuto tématu, které je rozhodně otevřené a mnoho jeho otázek zůstává nezodpovězených. 

	Trend vycházející, jak již bylo zmíněno v teoretické části práce, z Listiny základních práv a svobod, kde je uvedeno, že každý má právo na rychlý a spravedlivý proces, je krok správným směrem, vedoucí ke zkrácení dnes poměrně zdlouhavé cesty ke spravedlnosti. Na druhé straně je potřeba konstatovat, že zatíženost většiny orgánů činných v trestním řízení je naprosto neúnosná. Základní útvary Policie České republiky, zejména III. a IV. typu (okresní města) jsou dnes na takové úrovni,                   že policejní orgány nejsou schopny konat a plnit všechny úkoly stanovené Trestním zákonem, Trestním řádem a zákonem o Policii České republiky, čímž dochází k opačným jevům, než-li bylo od novely trestního řádu očekáváno, tedy zrychlení                a zefektivnění činnosti policejních orgánů základních útvarů, které jsou páteří celého systému. Bohužel mnoho zkušených policistů základních útvarů opouští řady Policie České republiky vlivem neuvážených kroků v personální oblasti a hmotném zabezpečení, příp. vlivem manažerských pochybení a s tím související nerovnoměrné dělby práce. Pro Českou republiku, dnes jako plnohodnotného člena Evropské unie, přibyly nové úkoly i bezpečnostní rizika. Hrozby teroristických útoků, případně jiná bezpečnostní opatření, které již v minulosti Policie České republiky úspěšně splnila, významně zatěžují chod základních útvarů, a právě zde spatřuji možnou příčinu personálního odlivu zkušených pracovníků. Policisté základních útvarů dnes musejí znát zejména trestní právo, neboť od toho se odvíjí jejich další uplatnění pro trestní řízení, vzhledem k velké zatíženosti a odchodu zkušených policistů nedochází k přirozenému předávání zkušeností a samotné studium trestněprávních norem nestačí, zejména v době, kdy policie přechází na různé platformy elektronického vedení trestního řízení a celkově se u policie objevuje negativní jev – dublování nashromážděných informací. Vzhledem k hardwarovému a softwarovému zázemí policie to není zrovna krok správným směrem a lidé, kteří přicházejí k policii, její řady po krátké době opouštějí, protože je neuspokojuje vykonávání nadbytečně se jevící administrativní práce, která jim zabírá většinu pracovní doby, přičemž na policejní práci, kvůli které vstupovali do řad policie, se jim nedostává času. Policisté základních útvarů vykonávají také dohled nad bezpečností a plynulostí silničního provozu, přičemž i zde je nezbytně nutné, aby ovládali přestupkové řízení a zákony o provozu na pozemních komunikacích. Úkoly policie dané zákonem o Policii České republiky jsou v některých případech plněny už jen okrajově, právě tak jako trestní řízení, které je značně formální, a služba veřejnosti pak není poskytována v takové míře a kvalitě, jak by bylo žádoucí. Toto téma, které dává zapravdu tvrzení, že vše souvisí se vším, jsem úmyslně uvedl až na konec této práce, neboť pohled na celou věc i toto téma je zatížen mým působením na základním útvaru, který je v současné době dle policejních statistik nejvíce zatíženým útvarem  ve Středočeském kraji, a služba zde skutečně byla a je velmi náročná. Z uvedených důvodů jsme na OOP v Příbrami příliš nevítali skutečnost, že zkrácené přípravné řízení budou konat základní útvary PČR. Přes prvotní averzi jsem dnes zastáncem ZPŘ, ale dovolím si konstatovat, že pro drtivou většinu policistů základních útvarů je doposud nad jejich síly konat zkrácené přípravné řízení až do úplného konce, kdy se věc předává státnímu zástupci.

5.	SEZNAM ZKRATEK

OOP		obvodní oddělení policie
PČR		Policie České republiky
TZ		trestní zákon
ZPŘ		zkrácené přípravné řízení

6.	SEZNAM LITERATURY
Tištěné zdroje:

	Bulletin advokacie. Česká advokátní komora v Praze. Č. 5. Praha - Impax, spol. s.r.o. 2006. ISSN 1210-6348.

	CÍSAŘOVÁ, D., FENYK, J., GŘIVNA, T., KLOUČKOVÁ, S., MANDÁK, V., PÚRY, F., REPÍK, B., RŮŽEK, A. Trestní právo procesní. 4. aktualizované vydání. Praha: Linde Praha, a.s., 2006. 871 s. ISBN 80-7201-594-X.

	JELÍNEK, J. a kol. Trestní zákon a trestní řád s poznámkami a judikaturou a předpisy souvisící. 23. aktualizované vydání podle právního stavu k 1. 11. 2005.	Praha: Linde Praha, a.s., 2006. 1015 s. ISBN 80-7201-560-5.

	LEITNER, M., LUKÁŠEK, V., KOPECKÝ, Z.. Zákon o provozu na pozemních komunikacích a předpisy provádějící a souvisící s komentářem. 3. přepracované vydání. Praha: Linde Praha, a.s., 2006. 572 s. ISBN 80-7201-616-4.

	MUSIL, J., KRATOCHVÍL, V., ŠÁMAL, P. a kol. Kurs trestního práva. Trestní právo procesní. 2. přepracované vydání. Praha : C. H. Beck, 2003. 1079 s. ISBN 80-7179-678-6.

	Zákon č. 140/1961 Sb. z 29. listopadu 1961, trestní zákon.
 	
	Zákon č. 141/1961 Sb. z 29. listopadu 1961, o trestním řízení soudním (trestní řád).
	Zákon České národní rady č. 283/1991 Sb. z 21. června 2001, o Policii České republiky.

	Zákon č. 218/2003 Sb. z 25. června 2003, o soudnictví ve věcech mládeže.
	Zákon č. 465/2006Sb. ze dne 11. října 2006, úplné znění zákona č. 361/2000Sb., o provozu na pozemních komunikacích a o změnách některých zákonů (zákon o silničním provozu).

Elektronické zdroje:

	Stanovisko č. 3/2002 Sb. v. s. NSZ k otázce, zda lze zkrácené přípravné řízení konat i ve věcech, v nichž dojde ke zjištění pachatele až po uplynutí delší doby [online]. 2002, poslední revize 29. 11. 2004 [cit. 12. 10. 2006]. Dostupný z www: <http://portal.justice.cz/nsz/hlavni.aspx?j=39&o=29&k=2886&d=25614>.

	Zpráva o situaci v oblasti veřejného pořádku a vnitřní bezpečnosti na území České republiky v roce 2002 (ve srovnání s rokem 2001) [online]. 2002 [cit. 4. 11. 2006]. Dostupný z www: < http://www.mvcr.cz/dokumenty/bezp_si02/zprava02.pdf>.
	
	Zpráva o situaci v oblasti veřejného pořádku a vnitřní bezpečnosti na území České republiky v roce 2003 (ve srovnání s rokem 2002) [online]. 2003 [cit. 4. 11. 2006]. Dostupný z www: < http://www.mvcr.cz/dokumenty/bezp_si03/zprava03.pdf>.

	Zpráva o situaci v oblasti veřejného pořádku a vnitřní bezpečnosti na území České republiky v roce 2004 (ve srovnání s rokem 2003) [online]. 2004 [cit. 4. 11. 2006]. Dostupný z www: <http://www.mvcr.cz/dokument/2005/bs2004.pdf>.

	Zpráva o situaci v oblasti veřejného pořádku a vnitřní bezpečnosti na území České republiky v roce 2005 (ve srovnání s rokem 2004) [online]. 2005 [cit. 4. 11. 2006]. Dostupný z www: <http://www.mvcr.cz/dokument/2006/verpor05.pdf>.

Nepublikované zdroje:

	Archiv Policie České republiky, Okresního ředitelství Příbram, Obvodního oddělení Příbram, ve kterém se nachází spisový materiál o konaných zkrácených přípravných řízení v letech 2002 až 2006.

7.	SEZNAM PŘÍLOH
	
I.	Záznam o zahájení úkonů v trestním řízení
II.	Poučení podezřelého
III.	Záznam o sdělení podezření
IV.	Výslech osoby podezřelé
V.	Protokol o zadržení
VI.	Protokol o vydání/odebrání věci

8.	PŘÍLOHY